КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 759/2866/17

провадження № 22-ц/824/4197/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство &quпо;Страхова компанія &q?он;Рідна&q?ри;

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариство &q?ка;Страхова компанія &q?рн;Рідна&q?ри; на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року у складі судді Миколаєць І.Ю. у справі за позовом Приватного акціонерного товариства &q?оз;Страхова компанія &q?рн;Рідна&q?ис;до ОСОБА_1 про стягнення компенсації завданих збитків, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рідна» звернувся до Святошинського районного суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 45 255, 76 грн. компенсації за виплачені страхові кошти.

Мотивуючи вимоги, зазначав, що 10.02.2016 р. між ПАТ «СК «Рідна» та ОСОБА_2 було укладено договір № АТ/39/16 добровільного страхування наземного транспорту, згідно якого предметом договору є транспортний засіб «Dacia Sandero», д.н.з. НОМЕР_1.

12.10.2016 р. в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Dacia Sandero», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Mitsubishi Aut Lander»,д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.10.2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Згідно із замовленням-нарядом ФОП ОСОБА_4 № 000000105 від 14.12.2016 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Dacia Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 склала 73 598,00 грн., у зв'язку з чим, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 45255,76 грн. Таким чином, уважає, що до позивача перейшло право на отримання від відповідача компенсації виплаченого страхового відшкодування.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду 11.10.2018 року Приватне акціонерне товариство &qu1.;Страхова компанія &quак;Рідна&quто; в особі Голови правління та представника звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі,посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не надав належної правової оцінки доказам та фактичним обставинам справи.

Зазначав, що суд безпідставно уважав, що цивільно - правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована ВАТ&q?хо;Страхова компанія &q? б;Нова&q?ра; за Полісом №АЕ/2735723, оскільки за цим Полісом застрахована цивільно - правова відповідальність іншого учасника ДТП - автомобіля «Mitsubishi Aut Lander», д.н.з. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3

Також зазначає, що цивільно - правова відповідальність ОСОБА_1, як законного користувача автомобілем «Dacia Sandero», д.н.з. НОМЕР_1, на момент ДТП була застрахована ПАТ Страхова компанія &q? Д;Галицька&q?тр; за Полісом АЕ/6088760 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується довідкою про дорожньо- трнспортну пригоду №900128. Оскільки забезпеченим автомобілем за Полісом АЕ/6088760 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є автомобіль «Dacia Sandero», д.н.з. НОМЕР_1, який і спричинив ДТП та був пошкоджений внаслідок лобового зіткнення, тому згідно із пунктом 32.2 статті 32 Закону України &q?ід;Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?ль;, відсутні підстави для виплати відповідним страховиком Позивачу страхового відшкодування. Зазначає, що дана норма матеріального права судом не застосована , а обставини не враховані судом, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Отже, вважає, що відповідальність за виплату страхового відшкодування покладається на винну особу, тобто , на відповідача.

04 грудня 2018 року відповідач надіслав на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд уважав, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована, тому обов'язок відшкодувати шкоду покладається на його страховика. А оскільки позивач не звертався до страховика із вимогою про сплату страхового відшкодування та не отримував відмову у виплаті такого відшкодування, тому суд уважав заявлені позовні вимоги необґрунтованими.

Проте, у повній мірі з таким висновком суду колегія не погоджується з огляду на таке.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, 12.10.2016 року в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Dacia Sandero», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Mitsubishi Aut Lander»,д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 (а.с. 19-20).

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.10.2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 12).

10.02.2016 року між ПАТ «СК «Рідна» та ОСОБА_2 було укладено договір № АТ/39/16 добровільного страхування наземного транспорту, згідно якого предметом договору є транспортний засіб «Dacia Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 4-7).

Згідно із замовленням-нарядом ФОП ОСОБА_4 № 000000105 від 14.12.2016 р. вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Dacia Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 склала 73 598,00 грн. (а.с. 14).

На підставі заяви-повідомлення від 13.10.2016 р. (а.с. 8), довідки № 900128 про дорожньо-транспортну пригоду від 07.12.2016 р. (а.с. 10-11), заяви про виплату страхового відшкодування від 14.12.2016 р. (а.с. 16), був складений страховий акт № 4295 від 14.12.2016 р. згідно якого сума страхового відшкодування становить 45255,76 грн. (а.с. 17,18).

Позивачем було сплачено страхове відшкодування на підставі акту № 4295 від 14.12.2016 р. у розмірі 45255,76 грн. (а.с. 19). Таким чином, Позивач виконав свої зобов»язання перед страхувальником згідно з умовами Договору страхування у повному обсязі.

Відповідно до ст.81ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі45255,76 грн.

Учасники справи згідно з її матеріалами мають Договірні зобов'язання між позивачем і потерпілою особою - за договором добровільного майнового страхування;

Договірне зобов'язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Як убачається з матеріалів справи, винною у ДТП особою визнано ОСОБА_1 , який керував автомобілем «DaciaSandero», д.н.з. НОМЕР_1, з одного боку, на підставі договору № АТ/39/16 добровільного страхування наземного транспорту,укладеного між ПАТ «СК «Рідна» та власником автомобіля ОСОБА_2, та, з другого боку, за Полісом&qu39; обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності АЕ/6088760 ПАТ Страхова компанія &q?об;Галицька&q?нк;.

У цій справі позивач, як страховик власника транспортного засобу, не набув право регресу до відповідача , оскільки останній не відповідає за завдані збитки з огляду на умови договору № АТ/39/16 добровільного страхування наземного транспорту,укладеного між ПАТ «СК «Рідна» та власником автомобіля ОСОБА_2

Колегія звертає увагу також на те, що саме між власником та «СК «Рідна» виникли цивільно-правові відносин щодо захисту майнових інтересів внаслідок страхового випадку та обов'язок виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату), а страхувальник , у свою чергу, сплачував страхові платежі та виконував інші умови договору, що узгоджується із нормами статті 979 Цивільного кодексу України.

Розглядаючи питання можливості виплати страхового відшкодування власникові застрахованого авто, позивач , як Страхувальник, був обізнаний , що під час ДТП автомобілем керував не власник, а інша особа, визнана винною у ДТП, проте, виходячи з умов укладеного Договору, дані обставини не стали на заваді виплати власникові застрахованого транспортного засобу передбаченої Договором страхової суми, що охоплює, таким чином, захист майнових інтересів унаслідок страхового випадку та обов'язок виплатити страхувальникові грошову суму.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд дійшов помилкового висновку, що обов'язок відшкодувати шкоду покладається на страховика відповідача. А оскільки цивільно-правові відносини щодо захисту майнових інтересів внаслідок страхового випадку та обов'язок виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату) виникли між власником застрахованого транспортного засобу та «СК «Рідна», вимога позивача до завдавача шкоди, відповідача у даній справі, не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

У п. 3 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» визначено, що в судових рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя. В умовах дії такого принципу, суди не повинні обмежуватися заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, а мають здійснювати активну роль у встановленні об'єктивної істини, вживаючи усіх можливих заходів для перевірки та встановлення усіх фактичних даних зі спору.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи при вирішенні позову, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства &quom;Страхова компанія &quus;Рідна&qu-h; - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства &qu.0;Страхова компанія &quif;Рідна&quig;до ОСОБА_1 про стягнення компенсації завданих збитків - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай