Провадження № 22-ц/812/347/18 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2018 року м. Миколаїв

справа № 490/5416/17-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Серебрякової Т.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лептугою С.С.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»

про визнання поруки припиненою

за апеляційною скаргою

акціонерного товариства «ОТП Банк»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 27 вересня 2018 року суддею Гуденко О.А. в приміщенні цього ж суду (повне судове рішення складено 3 жовтня 2018 року),

У С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання поруки припиненою.

Позивач зазначав, що 27 грудня 2007 року між ним та ПАТ «ОТП Банк укладено договір поруки № CM-SME400/129/2007/2, яким забезпечені кредитні зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором № CM-SME400/129/2007 від 26 грудня 2007 року. Умови кредитного договору та договору поруки неодноразово змінювались укладенням додаткових угод. Наразі кредитні зобов'язання ОСОБА_2 визначені з урахуванням додаткового договору №9 від 23 жовтня 2014 року, яким, зокрема встановлено строк повернення кредиту, узгоджено Графік щомісячних платежів в новій редакції, порядок та умови дострокового виконання кредитних зобов'язань тощо (реструктуризація боргу). Графіком передбачено внесення щомісячних платежів з жовтня 2014 року. Внаслідок зміни кредитних зобов'язань між ним, як поручителем, та банком укладено додатковий договір № 4 до договору поруки. В зв'язку з невиконанням боржником кредитних зобов'язань банк звернувся з позовом до солідарних боржників про стягнення кредитного боргу у жовтні 2016 року.

Посилаючись на те, що на підставі додаткової угоди від 23 жовтня 2014 року банк набув право вимоги до поручителя з 30 березня 2015 року, а звернувся з позовом до суду після спливу шести місяців, передбачених частиною 4 статті 559 ЦК, ОСОБА_1 просив визнати поруку припиненою.

Представник ПАТ «ОТП Банк» позов не визнав, вважаючи, що шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК, починає перебіг з часу отримання поручителем письмової вимоги банку, а саме з 18 квітня 2016 року, що свідчить про дотримання шестимісячного строку на час звернення з позовом про стягнення боргу до поручителя 29 вересня 2016 року.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2018 року позов задоволено частково, поруку ОСОБА_1 за договором № SR-SME400/129/2007/2 від 27 грудня 2007 року визнано припиненою в частині зобов'язань за платежами за кредитним договором від 26 грудня 2007 року з додактовим договром № 9 від 23 жовтня 2014 року в період з 27 жовтня 2014 року по 25 січня 2016 року включно. З Банку на користь ОСОБА_1 стягнуто 384 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «ОТП Банк» просив рішення скасувати та відмовити в позові. Апелянт посилався на ті ж обставини, якими заперечував позов, вважаючи помилковим тлумачення та застосування судом правил частини 4 статті 559 ЦК.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

В судове засідання апеляційного суду позивач не з'явився, про час та місце слуханя справи повідомлений належним чином. Справу розглянуто за участі представника відповідача.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 26 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № CM-SME400/129/2007, за умовами якого позичальник отримав 320 000 доларів США (а.с. 32-36).

Відповідно до підпункту 1.5.1. частини 2 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів (додаток № 1 до кредитного договору), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

Окремі умови кредитування змінювались шляхом укладення договорів про внесення змін та доповнень до Кредитного договору та додаткових договорів (а.с. 37-59).

23 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та банком укладено додатковий договір № 9 (далі - Додатковий договір), яким сторони узгодили застосування процентних ставок, узгодили Графік щомісячних платежів та строк повернення кредиту - 25 грудня 2016 року (пункт 2.1.2), порядок дострокового виконання боргових зобов'язань за ініціативою банку (2.1.4.) та інше.

Так, пунктом 2.1.4.1 Додаткового договору встановлено, що у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань понад 92 календарних дні чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов Кредитного договору, документів забезпечення та/чи будь яких інших умов договорів (правочинів) укладених між банком та позичальником, та/чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладення кредитного договору чи цього додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 (тридцять) календарних днів, сторони домовились, що позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору в зв'язку із чим позичальник зобов'язаний погасити боргові зобов'язання в повному розмірі та в строки відповідно до пункту 2.1.4.2. цього додаткового договору (а.с. 55-57).

Пунктом 2.1.4.2 додаткового договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за кредитним договором чи іншим укладеним з банком договорами. При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги.

Виконання ОСОБА_2 кредитних зобов'язань забезпечене укладеним 27 грудня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 договором поруки № SR-SME400/129/2007/2 (далі - Договір поруки) (а.с.3-4). Умовами Договору поруки передбачено, що поручитель приймає на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором в повному обсязі таких зобов'язань (пункт 1.1). Поручитель приймає зобов'язання протягом 3-х днів з дати отримання письмової вимоги кредитора вимоги, виконати боргові зобов'язання в обсязі, заявленому кредитором (пункт 3.2, 3.4). Договір поруки діє до повного виконання боргових зобов'язань (пункт 4.1).

23 жовтня 2014 року між сторонами укладено додатковий договір № 4 до Договору поруки, яким, поряд з іншим, змінена дата повернення кредиту - не пізніше 25 грудня 2016 року, встановлено розмір боргових зобов'язань забезпечених порукою - 108 386,06 грн., та визначено обсяг зобов'язань поручителя за виконання позичальником умов кредитного договору з усіма додатковими договорами (а.с. 67-68).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 не виконував кредитні зобов'язання за Кредитним договором за Графіком, узгодженим 23 жовтня 2014 року.

Вимога про дострокове повернення всього кредиту направлена боржнику і поручителю 7 квітня 2016 року та 18 квітня 2016 року отримана ОСОБА_1 (а.с.16).

10 серпня 2016 року банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та порчителів, в тому числі до ОСОБА_1, про стягнення кредитної заборгованості (справа № 490/8068/16) (а.с. 143).

Спірні правовідносини регулюються нормами зобов'язального права, зокрема статтями 553-569 ЦК.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Встановивши обставини справи та визначивши характер правовідносин, суд першої інстанції керувався наступними правилами.

Договір поруки, укладений з ОСОБА_1, за його змістом не є договором з визначеним строком виконання (у розумінні статті 251 ЦК), а тому при визначенні підстав припинення поруки застосуються шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання до пред'явлення вимог поручителю.

Враховуючи преклюзивний характер цього строку (припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов'язання), пред'явлення вимоги до поручителя слід розуміти як пред'явлення саме позовної, а не будь-якої іншої, зокрема письмової, вимоги до поручителя.

В разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, визначених періодичними платежами, строк пред'явлення вимог до поручителя повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Водночас порука не припиняється в частині відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Ці положення відповідають вимогам цивільного законодавства та правовим позиціям вищих судових інстанцій (постанова ВСУ від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53 цс 14), від 29 червня 2016 року (справа № 6-272 цс16), від 6 вересня 2017 року (справа 6-623цс17 та інш.).

Обґрунтування кожної з цих позицій викладено судом в мотивувальній частині судового рішення.

Застосовуючи ці правила до конкретних обставин справи, суд першої інстанції виходив з того, що основне зобов'язання ОСОБА_2 визначено періодичними (щомісячними) платежами, перший платіж за Графіком Додаткового договору він мав сплатити (та не сплатив) 27 жовтня 2014 року (а.с. 58). ОСОБА_1, як поручитель та солідарний боржник, відповідає за кожним щомісячним платежем і його відповідальність виникає з моменту настання строку погашення боржником кожного чергового платежу.

Оскільки банк набуває право вимоги до поручителя з настанням строку внесення кожного чергового платежу боржником за Графіком (за першим платежем - з 28 жовтня 2014 року), а звернувся з вимогою (позовом) до ОСОБА_1 10 серпня 2016 року, порука не припинилась лише в частині відповідальності поручителя за тими його зобов'язаннями, які виникли в межах шестимісячного строку, тобто з 10 лютого 2016 року. Черговий платіж має бути сплачено 25 лютого 2016 року.

За такого суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про припинення поруки ОСОБА_1 в частині щомісячних зобов'язань боржника у період з 27 жовтня 2014 року по 25 січня 2016 року .

Апеляційний суд не може погодитись з посиланням апелянта на те, що відлік шестимісячного строку, передбаченого частиною 4 статті 559 ЦК, має починатись від дати направлення Банком вимог поручителям (18 квітня 2016 року).

За змістом частини 4 статті 559 ЦК перебіг строку дії поруки починається від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто початок перебігу дії поруки пов'язаний з датою виникнення заборгованості у основного боржника, а не з датою пред'явлення будь-яких вимог до поручителя. Тому шестимісячний строк не може визначатись періодом між днем пред'явлення однієї вимоги до поручителів - письмової (18 квітня 2016 року) та днем пред'явлення іншої вимоги - у формі позовної заяви (10 серпня 2016 року), як то вважає банк.

Доводи апеляційної скарги пов'язані з невірним тлумаченням та застосуванням норм зобов'язального права, зокрема частини 4 статті 559 ЦК.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «ОТП Банк» залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: Т.В.Серебрякова

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 7 грудня 2018 року.