№ 201/7897/16-ц
провадження 2-зз/201/32/18
УХВАЛА

21 серпня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву Національного Банку України про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ОСОБА_2», товариства з обмеженою відповідальністю «ІНБУДІНВЕСТ», ОСОБА_3, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «ОСТА ПЛЮС», про стягнення заборгованості та витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 травня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ТОВ «УКРАЇНСЬКА ОСОБА_2», ТОВ «ІНБУДІНВЕСТ», ОСОБА_3, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «ОСТА ПЛЮС», про стягнення заборгованості та витрат.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року провадження по цій справі було відкрито та призначено проведення судового засідання.

Ухвалами судді Жовтневого районного суду від 30 травня 2016 року вжито заходи забезпечення позову.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

По справі постановлялися різні судові рішення.

НБУ 14 березня 2018 року звернулося до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою судді від 30 травня 2016 року щодо майна ТОВ «УКРАЇНСЬКА ОСОБА_2», а саме: адміністративну будівлю (літ. Б) загальною площею 2493,20 кв.м. за адресою: м. Київ, вулиця Хорива, будинок 55.

30 травня 2018 року до суд було представником позивача подано заперечення на заяву та заяву про розгляд зазначеної вище зави за його відсутності.

Інші учасники справи, у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

З урахувань зазначеного суд вважає можливим розглядати питання про скасування заходів забезпечення позову за відсутності цих осіб.

Частиною 1 стаття 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частиною 8 статті 158 ЦПК України визначено, що якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши матеріали справи і заяви та оцінивши обставини справ, а також надані та добуті докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою судді Жовтневого районного суду від 30 травня 2016 року вжито заходи забезпечення позову по справі, а саме: накладено арешт на майно ТОВ «УКРАЇНСЬКА ОСОБА_2» (), а саме адміністративну будівлю (літ. Б) загальною площею 2493,20 кв.м. за адресою: м. Київ, вулиця Хорива, будинок 55; заборонено ТОВ «УКРАЇНСЬКА ОСОБА_2» () та будь-яким третім особам без виключення, в тому числі від імені та в його інтересах або щодо нього при зверненні стягненні на вказане майно, вчиняти будь-які дії щодо використання (здійснення) права власника або стягувача; заборонено субєктам державної реєстрації речових прав, в тому числі державним реєстратором, державним та приватним нотаріусом тощо проводити реєстрацію зміни власника на адміністративну будівлю (літ. Б) загальною площею 2493,20 кв.м. за адресою: м. Київ, вулиця Хорива, будинок 55; заборонити третім особам без виключення проводити примусову реалізацію майна а саме адміністративної будівлі (літ. Б) загальною площею 2493,20 кв.м. за адресою: м. Київ, вулиця Хорива, будинок 55, оскільки позивачем подано позов про стягнення заборгованості, що є значною, також відповідачем ТОВ «УКРАЇНСЬКА ОСОБА_2» можуть бути вчинені дії направлені на відчуження нерухомого майна, за рахунок продажу якого можуть бути задоволенні майнові вимоги позивача, а отже враховуючи характер спірних правовідносини, які виникли між сторонами, вжиття заходів забезпечення позову є доцільним, обґрунтованим, в звязку з тим, що існує реальна загроза утруднення або неможливість виконання рішення суду так як у сторони спору (відповідача ТОВ «УКРАЇНСЬКА ОСОБА_2» чи інших осіб) наявна можливість розпорядитися об'єктом прав, що їм належать, також слід звернути увагу, що вище вказану заяву подано не належною особою, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи, а учасниками справи відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи, однак зазначеною ухвалою заходи забезпечення позову були застосовані щодо відповідача ТОВ «УКРАЇНСЬКА ВИДАВНИЧО-ПРОМИСЛОВА ГРУПА», а саме стосовно майна, що йому належить, а не НБУ який звернувся до суду з цією заявою та не є учасником цієї справи, слід також зазначити, що не можуть бути взяті до уваги посилання заявника, що вище вказане майно відповідача перебуває в іпотеці у банку та рішенням суду звернуто стягнення на нього в звязку з тим, що ці обставини в розумінні ст. 158 ЦПК України не є підставою для скасування заходів забезпечення по справі, що також знайшло своє відображення у пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року, а саме: зазначено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження).

Зазначені вище заходи забезпечення позову були вжиті по справі, для забезпечення саме цього позову, та в межах заявлених вимог.

Вказана ухвала у встановленому законом порядку набрала законної сили, оскільки оскаржена не була.

Також слід звернути увагу, що особа (ТОВ «УКРАЇНСЬКА ОСОБА_2»), щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, у встановленому законом порядку та строк до суду з заявою про їх скасування не зверталася.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року позовні вимоги задоволено частково, а саме: стягнуто солідарно на користь ОСОБА_1 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська видавничо-промислова група» заборгованість за договором № БВ-16/02428 купівлі-продажу цінних паперів від 18 травня 2016 року, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інбудінвест» заборгованість за договором № БВ-16/02428 купівлі-продажу цінних паперів від 18 травня 2016 року та за договором поруки № 18-05-16/1 від 18 травня 2016 року у сумі 26 400 000.00 грн. основного боргу та з ОСОБА_3 заборгованість за договором № БВ-16/02428 купівлі-продажу цінних паперів від 18 травня 2016 року та за договором поруки № 18-05-16/2 від 18 травня 2016 року у сумі 15 000 000.00 грн. основного боргу; стягнуто на користь ОСОБА_1 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська видавничо-промислова група» заборгованість за договором № БВ-16/02428 купівлі-продажу цінних паперів від 18 травня 2016 року у сумі 144 262.40 грн. пені за порушення строків здійснення розрахунків; стягнуто на користь ОСОБА_1 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інбудінвест» заборгованість за договором № БВ-16/02428 купівлі-продажу цінних паперів від 18 травня 2016 року та за договором поруки № 18-05-16/1 від 18 травня 2016 року у сумі 122 622.95 грн. пені за порушення строків здійснення розрахунків; стягнуто на користь ОСОБА_1 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська видавничо-промислова група», з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інбудінвест» та з ОСОБА_3 з кожного окремо по 2 29666 грн. (всього 6890 грн.) судового збору. В частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 69 672.14 грн. пені за порушення строків здійснення розрахунків відмовлено.

Зазначене рішення суду у встановленому законом порядку набрало законної сили та судом видано виконавчі листи по справі та стягувачем подано їх до відповідної виконавчої служби та постановами державних виконавців відкрито виконавчі провадження № 55454267 та № 55454242, також вчиняються інші виконавчі дії з метою виконання рішення суду по справі (постанови про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника).

Також слід звернути увагу, що зазначені заходи забезпечення позову були вжиті саме з метою виконання рішення суду, однак в заяві не було зазначено та на підтвердження не надано відповідних доказів, що рішення виконано добровільно чи в примусовому порядку чи інше, крім того до нього не було надано належних та допустимих доказів, що заборгованість на час подання цієї заяви відсутня чи інше, тобто з урахуванням зазначеного існує обовязок боржників, так як він не був припиненим чи добровільно виконаний боржниками чи іншою особою, а тому заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення, в звязку з чим не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на його заяві, оскільки останнє спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та обєктивно нічим не підтверджено, в звязку з чим відсутні передбачені законом підстави для скасування заходів забезпечення позову.

За таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, суд приходить до висновку, що заява не обґрунтована, не підтверджена, безпідставна і не ґрунтується на вимогах закону, передбачених законом підстав для задоволення заяви немає, а тому суд вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158, 258, 259, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Національного Банку України про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ОСОБА_2», товариства з обмеженою відповідальністю «ІНБУДІНВЕСТ», ОСОБА_3, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «ОСТА ПЛЮС», про стягнення заборгованості та витрат відмовити.

Ухвала набрала законної сили 21 серпня 2018 року.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.А Антонюк