Провадження № 2-о/243/1593/2018
Справа № 243/9105/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» грудня 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Неминущого Г.Л.,

за участю: секретаря судового засідання - Нікіфорової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи: Словянського районного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області про встановлення факту смерті в певний час, -

ВСТАНОВИВ:

До Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи: Словянського районного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області про встановлення факту смерті в певний час, обґрунтовуючи свої заявлені вимоги тим, що 22 травня 2018 року у м. Красний Луч області помер її батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Коли вона звернулася до Словянського районного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, щоб отримати свідоцтво про смерть, то отримала відмову в цьому, внаслідок чого змушена звертатись до суду з заявою про встановлення факту смерті з метою отримання належного свідоцтва про смерть згідно законодавства України.

Просить суд встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, який був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, помер 22 травня 2018 року у м. Красний Луч Луганської області.

Заявник ОСОБА_1 до судового засідання не зявилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Разом із заявою надала суду Заяву про розгляд справи за її відсутності, свої інтереси в судовому засіданні довіряє представляти адвокату ОСОБА_3, заявлені вимоги просила задовольнити (а.с.32).

Представник заявника ОСОБА_3, який діє на підставі Ордеру серії АА № 052941 від 20 вересня 2018 року (а.с.30), до судового засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 06 грудня 2018 року надав суду Заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Словянського районного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявився. 07 грудня 2018 року надав суду Заяву, в якій просить суд розглянути справу про встановлення факту смерті ОСОБА_2 без участі представника відділу та постановити рішення згідно діючого законодавства.

Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи: Словянського районного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області про встановлення факту смерті в певний час підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Так, у судовому засіданні встановлено, що у відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заявник ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_2, що обєктивно підтверджується Свідоцтвом про народження серії VIІ-УР № 0524185, виданого 09 серпня 1965 року та Свідоцтвом про укладення шлюб, виданого 15 лютого 1986 року, відповідно до якого, ОСОБА_4 змінила прізвище, після реєстрації шлюбу, на «Растєряєва», таким чином є належним заявником у даній справі (а.с. 21).

Відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть № 127 від 29 травня 2018 року та Довідки про причину смерті № 127 від 29 травня 2018 року, ОСОБА_2, помер 22 травня 2018 року, причина смерті - «хронічна серцево-судинна недостатність» (а.с.24).

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявником надане Свідоцтво про смерть серії І-ВВ № 058224, видане 01 червня 2018 року Відділом запису актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки (а.с.25).

17 вересня 2018 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Словянського районного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за видачею Свідоцтва про смерть, де їй було відмовлено, у зв'язку пред'явленням для підтвердження факту смерті документів, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.26).

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявником надані фотографії могили померлого (а.с.27-29).

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, встановлення такого факту вирішується в судовому порядку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження та смерті особи в певний час на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 76, 77 ЦПК України). Зокрема, належними, відповідно до частини першої, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої ст. 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 317 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, з огляду на їх законність та обґрунтованість, що надасть заявнику можливість отримати видане державним органом України свідоцтво про смерть.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 18, 81, 259, 263-265, 293, 294, 315-319, 352, 354, 355 430 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207- VII, п. 1 гл. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, наказу Міністерства Юстиції України від 25.11.2014 № 246/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької та Луганської областей», суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи: Словянського районного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області про встановлення факту смерті в певний час - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, який був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, помер 22 травня 2018 року у м. Красний Луч Луганської області.

Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині встановлення факту смерті ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_5