Справа № 136/1924/17
Провадження № 22-ц/801/149/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Стадник С.І.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 рокуСправа № 136/1924/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 127/15481/14-ц за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн Сімекс-Агро» про визнання правочинів недійсними, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн Сімекс-Агро» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Стадника С.І. у приміщенні Липовецького районного суду Вінницької області, дата виготовлення повного тексту рішення - 14 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулась у Липовецький районний суд Вінницької області з вказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3987 га (кадастровий номер НОМЕР_1), а також земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2764 га (кадастровий номер НОМЕР_2), які розташовані на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Восени 2017 року позивачу стало відомо, що ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро" користується належними їй на праві власності земельними ділянками на підставі Договору оренди землі № 379 від 05.01.2010 року, зареєстрованого у Липовецькому відділ Вінницької філії ДП "Центр ДЗК" 05.11.2010 року за №08, а також Договору оренди землі № 184 від 05.01.2010 року, зареєстрованого у Липовецькому відділі Вінницької філії ДП "Центр ДЗК" 05.11.2010 року за №4.

Про наявність вказаних угод позивачу раніше не було відомо, а після ознайомлення з їх змістом вона встановила, що підпис в графі "Орендодавець" виконаний не нею, а іншою особою, що не відповідає її волевиявленню, як власника землі на передачу її в користування на умовах визначених зазначеними правочинами.

У зв'язку з вказаним, позивачка просила суд визнати недійсним вказані Договори оренди землі щодо оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3987 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2764 га (кадастровий номер НОМЕР_2), які розташовані на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року позов задоволено. Вирішено: визнати недійсним Договір оренди землі № 184 від 05.01.2010 року (зареєстровано у Липовецькому відділі Вінницької філії ДП "Центр ДЗК" 05.11.2010 року за №4), який укладено між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Концерн "Сімекс-Агро" щодо оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3987 га (кадастровий номер НОМЕР_1), яка розташована на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області; визнати недійсним Договір оренди землі № 379 від 05.01.2010 року (зареєстровано у Липовецькому відділ Вінницької філії ДП "Центр ДЗК" 05.11.2010 року за №08), який укладено між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Концерн "Сімекс-Агро" щодо оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2764 га (кадастровий номер НОМЕР_2), яка розташована на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Не погодившись з вказаним рішенням, ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» оскаржило його в апеляційному порядку як незаконне, необгрунтоване, та таке, що не відповідає фактичним обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок судово-почеркознавчої експертизи №007/18 від 21.06.2018 року, на який посилався суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, не може бути доказом у справі через те, що свідоцтва експерта видані на ім'я ОСОБА_4, яка проводила зазначену експертизу, анульовані рішенням ЕКК КНДІСЕ від 31.10.2016 року і остання не мала необхідної кваліфікації експерта. Крім того, скаржник зазначає, що суд, відмовляючи відповідачу у застосуванні строку позовної давності, виходив з нічим не доведених тверджень позивача, які суперечать іншим матеріалам справи, чим допустив порушення процесуального права.

Просить суд скасувати рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Вінницької області та утворено Вінницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у місті Вінниці.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на відповідній території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до положень статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів, що відбулися 9 листопада 2018 року, днем початку роботи Вінницького апеляційного суду визначено 12 листопада 2018 року. Відповідне повідомлення голови новоутвореного суду опубліковано у газеті «Голос України» № 213 (6968) від 10 листопада 2018 року.

Відповідно до пункту 3 частини 1, частини 5 статті 31 цивільного процесуального Кодексу України, у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 16 листопада 2018 року, для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі головуючої судді - Марчук В.С., суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В., а тому колегія суддів прийняла дану справу до свого провадження.

Вінницький апеляційний суд у складі зазначеної колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно частин першої - п'ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції даним вимогам відповідає у повному обсязі.

Так, в ході розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3987 га (кадастровий номер НОМЕР_1, а.с. 6-7), а також земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2764 га (кадастровий номер НОМЕР_2, а.с. 4-5), які розташовані на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, що підтверджується Державним актом серії НОМЕР_3 від 14.02.2007 року та Державним актом серії НОМЕР_4 від 23.09.2005 року на право власності на земельну ділянку.

05.01.2010 року між ОСОБА_3 та ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро" укладено Договір оренди землі №379 строком на 20 років, (а.с. 8-15), предметом якого є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2764 га (кадастровий номер НОМЕР_2), яка розташована на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Зазначений Договір був зареєстрований Липовецьким відділом Вінницької філії ДП "Центр ДЗК" 05.11.2010 року, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за №08.

05.01.2010 року між ОСОБА_3 та ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро" було укладено Договір оренди землі №184 строком на 20 років (а.с. 16-23), предметом якого є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3987 га (кадастровий номер НОМЕР_1), розташована на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Зазначений Договір був зареєстрований Липовецьким відділом Вінницької філії ДП "Центр ДЗК" 05.11.2010 року, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за №34.

За заявою позивача суд призначив у справі почеркознавчу експертизу. Відповідно до висновку №007/18 почеркознавчої експертизи від 21.06.2018 року, підписи від імені ОСОБА_3 у графі "Орендодавець"; акті прийому-передачі об'єкту оренди та на останній сторінці Договору оренди землі № 379 від 05.01.2010 року, у графі "Орендодавець"; акті прийому-передачі об'єкту оренди та на останній сторінці Договору оренди землі №184 від 05.01.2010 року, виконані не ОСОБА_3, а іншою особою зі значно більш розвинутою почерковою навичкою. (а/с188-191).

Посилаючись на зазначений висновок експерта, суд першої інстанції виходив з того, що спірні договори від імені позивача підписані не позивачкою, а іншою особою, тобто вони укладені без волевиявлення ОСОБА_3, що вказує на їх недійсність.

Про це свідчать встановлені обставини у справі, які не спростовані відповідачем, норми ст. ст. 626, 792, 203, 207, 2015ЦК України та норми ст. 14 Закону України «Про оренду землі», застосовані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

Так, відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Письмова форма договору є виявом волі сторін на укладення договору та підтвердженням досягнутої домовленості щодо його умов.

Договір найму земельної ділянки визначений ст. 792 ЦК України, яка спрямовує до Закону України «Про оренду землі».Стаття 14 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення Договору, вказує на те, що Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а відповідно до ч.4 цієї статті, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З огляду на те, що оскарджувані договори оренди землі ОСОБА_3 не підписувала, суд першої інстанції дійшов підставного висновку про відсутність волевиявлення позивача на їх укладення, а отже і висновку про задоволення позову.

Посилання апелянта на те, що призначена у справі почеркознавча експертиза здійснена некваліфікованим експертом, є безпідставними, зводяться лише до переоцінки доказів, якими суд обгрунтував у своєму рішенні правомірність висновку судової почеркознавчої експертизи і не спростовують оскаржуване рішення.

Також у своїй апеляційній скарзі ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов'язана з проведенням криміналістичних експертиз, до яких відноситься почеркознавча експертиза. Висновок №007/18 складений експертом, який є працівником ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон», а дана експертна установа є приватною, а тому не мала права проводити криміналістичні експертизи.

Однак, такі твердження апелянта не спростовують оскаржуване рішення через наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов'язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Враховуючи зазначене, лише у кримінальному провадженні судово-експертну діяльність здійснюють виключно державні спеціалізовані установи, в інших випадках - судові експерти, які не є працівниками зазначених установ та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань.

Так як експертиза була призначена у цивільній справі, а не кримінальному провадженні, враховуючи характер цивільних правовідносин між сторонами, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про можливість залучення до проведення дослідження експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно відмовив відповідачу у застосуванні строку позовної давності грунтуються на тому, що позивачка не надала доказів тим обставинам, що про оскаржувані договори оренди їй стало відомо лише у 2017 році, після звернення до ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» з приводу повернення їй земельних ділянок. Заявник вважає, що позивачка знала про них раніше, оскільки отримувала орендну плату.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів вважає ці доводи безпідставними та голослівними з огляду на наступне.

Згідно ст. 257, ч.1 ст. 261 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вказувала ОСОБА_3, про факт існування оспорюваних договорів оренди землі, тобто про порушення свого права їй стало відомо, коли вона звернулась до ТОВ «Концерн «Сімекс Агро» про повернення належних їй земельних ділянок, а саме - в 2017 році. До цього часу вона не могла знати про порушення свого права, оскільки договори оренди землі №184,137 від 05.01.2010 року із відповідачем не підписувала.

Отримання позивачем орендної плати від ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» в якості компенсації за використання земельних ділянок, не може свідчити про волевиявлення ОСОБА_3 на укладення договорів у 2010 році, оскільки вона їх не підписувала. Крім того, відповідачем надані заяви позивачки на його ім'я на видачу орендної плати за 2016, 2017 роки на а/с 45, 46 та видатковий касовий ордер від 4 жовтня 2017 року ( а/с 47), які не свідчать про те, що позивачка пропустила строк позовної давності, оскільки з даним позовом вона звернулася у суд 01.12.2017 року.

Отже, суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн Сімекс-Агро» залишити без задоволення

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10.12.2018 року.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук