Справа № 595/79/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2018

м.Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: Головуючого судді Содомори Р.О.,

при секретарі Пастушаку І.Д.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Бучачі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та третіх осіб Бучацької ДНК, відділу Держгеокадастру в Бучацькому районі про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

28 вересня 2000 року в с.Сороки, Бучацького району, Тернопільської області померла мати позивачки ОСОБА_4.

Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,58 га, і складається із двох земельних ділянок: площею 2,23га, кадастровий номер 010010281, та площею 0,35 га, кадастровий номер 010010600, що знаходиться на території Сороківської сільської ради, Бучацького району, Тернопільської

області.

Земельні ділянки належали спадкодавцеві на праві власності, однак позивачка не може отримати свідоцтво про право власності, оскільки, після смерті ОСОБА_4 -ОСОБА_5 не подав заяви про відмову від спадщини, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку.

Позивачка згідно поданої заяви позов підтримує, просить суд розглядати справу у її відсутності.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, згідно поданих заяв позов визнають, на спадкове майно не претендують, просять суд розглядати справу у їх відсутності.

Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та дату розгляду справи в суді.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини:

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

28 вересня 2000 року в с.Сороки, Бучацького району, Тернопільської області померла мати позивачки ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 145612, виданим Сороківською сільською радою Бучацького району Тернопільської області.

Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,58 га, і складається із двох земельних ділянок: площею 2,23га, кадастровий номер 010010281, та площею 0,35 га, кадастровий номер 010010600, що знаходиться на території Сороківської сільської ради, Бучацького району, Тернопільської

області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №007785.

Після смерті ОСОБА_4 спадщина відкрилася за заповітом, який був складений нею 27 вересня 2010 року і посвідчений секретарем Сороківської сільської ради.

Згідно вказаного заповіту спадкодавець своє майно, заповів позивачці ОСОБА_1

Позивачка є спадкоємцем за заповітом, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця фактично спадщину прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця проживала разом із нею, що підтверджується довідкою довідки № 642 від 18.12.2017 року, виданою Сороківською сільською радою.

Згідно довідки № 17/01-24 від 15.01.2018 року, виданої Бучацькою державною нотаріальною конторою, вбачається, вбачається, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_5, який на момент смерті мав право на обовязкову частку у спадщині, тому видати свідоцтво про право на спадщину лише на імя ОСОБА_1 не можливо.

ОСОБА_5, помер 27.11.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 145612, виданим Сороківською сільською радою Бучацького району Тернопільської області.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної ОСОБА_6 СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_6 СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідачі на спадкове майно не претендують.

Осіб, які б мали право на обовязкову частку згідно ст. 1241 ЦК України судом не встановлено.

Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12,81,263-265 ЦК України, ст.ст.1220-1223, 1233-1236 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті ОСОБА_4, яка померла 28 вересня 2000 року, а саме на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,58 га, яка складається із двох земельних ділянок: площею 2,23га, кадастровий номер 010010281, та площею 0,35 га, кадастровий номер 010010600, що знаходиться на території Сороківської сільської ради, Бучацького району, Тернопільської області.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області безпосередньо, або через Бучацький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: ОСОБА_6