Справа № 628/2884/18
Провадження № 2/628/1459/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
4 грудня 2018 року місто Купянськ
Купянський міськрайонний суд Харківської області
у складі: головуючого судді Демченко І.М.,
за участю секретаря Романової Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Купянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Купянської районної державної адміністрації Харківської області, Служба у справах дітей Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів
за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_3, представника Служби у справах дітей Купянської райдержадміністрації ОСОБА_4,
В С Т А Н О В И В :
20.09.2018 позивач ОСОБА_1 звернувся до Купянського міськрайонного суду Харківської області з вищезазначеною позовною заявою про визначення місця проживання його неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, 26.02.2008року народження, разом з ним та стягнення з матері дітей ОСОБА_2 аліментів на їх утримання у розмірі 1/3 частини усіх видів її доходу щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, з дня предявлення позову та до досягнення дітьми повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він та відповідач у справі перебували у шлюбі та є батьками неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, 26.02.2008року. Станом на 13.02.2013, тобто день ухвалення Фрунзенським районним судом міста Харкова рішення про розірвання шлюбу, спір щодо місця проживання дітей був відсутній. Однак, враховуючи, що з 2013 року діти проживають разом з ним за місцем його фактичного мешкання у ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто окремо від матері, знаходяться на повному його утриманні, а відповідач протягом останніх 6 років проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 та не цікавиться життям та потребами дітей. Натомість, позивачем разом з ОСОБА_7, з якою він фактично проживає однією сімєю у належному останній житловому будинку, створені для дітей належні матеріально-побутові умови, вони постійно приділяють багато уваги вихованню дітей, формуванню їх світогляду, постійно цікавляться їх навчанням, поведінкою в школі, займаються їх лікуванням. Просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей разом з ним, стягнувши з ОСОБА_2 аліменти на їх утримання, оскільки у добровільному порядку матеріальної допомоги дітям вона не надає.
Ухвалою суду від 12.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та зобовязано Служби у справах дітей надати письмовий висновок з питання визначення місця проживання неповнолітніх дітей.
24.10.2018 відповідачем ОСОБА_2 подано відзив. Заперечуючи проти обставин, зазначених позивачем, вказала, що дійсно при ухваленні рішення суду про розірвання шлюбу вона погоджувалася на проживання дітей разом з батьком, оскільки вважала, що вони будуть проживати у ІНФОРМАЦІЯ_4, де вони матимуть більше освітніх перспектив та можливостей відвідувати гуртки, однак на даний час діти мешкають у селі. Зазначає, що за час окремого проживання від дітей, щомісяця протягом 6 років надсилала кошти на утримання дітей, телефонувала дітям та відвідувала їх за місцем мешкання. Крім цього, вказує, що вона має постійне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. Вказаний будинок належить матері ОСОБА_8, з яким вона фактично проживає однією сімєю та виховує спільних дітей ОСОБА_9, 05.03.2013року народження, та ОСОБА_10, 03.05.2018року народження, за якими здійснює догляд, тому працювати можливості не має. Заперечує проти стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, 26.02.2008року народження, оскільки вона не працює та вважає, що кошти витрачатимуться позивачем не в інтересах дітей, а на власні потреби. Посилаючись на недоведеність позивачем прихильності дітей до нього та відсутність факту не виконання нею батьківських обовязків, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
01.11.2018 до канцелярії суду поштою надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи без її участі за участю представника ОСОБА_11, позовні вимоги не визнає та у їх задоволенні просить відмовити у повному обсязі (а.с.55).
19.11.2018 Службою у справах дітей Купянської районної державної адміністрації складено висновок щодо визначення місця проживання дітей за № 12-29/1204 та довідки про результати співбесіди з малолітніми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, 26.02.2008року народження.
20.11.2018 позивачем ОСОБА_1 та представником відповідача ОСОБА_11 до канцелярії суду подано заяви про приєднання до матеріалів справи письмових доказів - аналогічних довідок Новонадеждинської сільської ради Близнюківського району Харківської області про зареєстроване місце проживання неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за адресою місця реєстрації їх матері ОСОБА_2
Ухвалою суду від 20.11.2018 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
22.11.2018 до канцелярії суду поштою надійшла заява представника ОСОБА_11 про розгляд справи у її відсутність (а.с.85).
26.11.2018 від Служби у справах дітей Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області за вих. № 01-28/1045 від 23.11.2018 надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримують у повному обсязі (а.с.87).
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_11 у судове засідання не зявилися, надавши заяви до початку розгляду справи по суті про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги не визнають у повному обсязі та заперечують проти їх задоволення з підстав, викладених у відзиві.
Представник Служби у справах дітей Купянської районної державної адміністрації ОСОБА_4 у судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 підтримала та зазначила, що визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5 разом з батьком буде відповідати інтересам дітей.
Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника, допитавши свідка ОСОБА_7, зясувавши позицію відповідача ОСОБА_2, викладену у відзиві, та думку Служб у справах дітей, вивчивши письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.
Встановлено, ОСОБА_1, 16.09.1976року народження, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, та ОСОБА_1 (до реєстрації та після розірвання шлюбу ОСОБА_2) ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженка с. Вигов Коростенського району Житомирської області, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, з 27.10.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13.02.2013 розірвано (а.с.8).
Сторони є батьками неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, 26.02.2008року народження, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження (а.с.10,11).
З довідки Глушківської сільської ради Купянського району Харківської області за №282 від 16.04.2018 встановлено, що малолітні ОСОБА_5, 08.04.2009року народження, та ОСОБА_6, 26.02.2008року народження, з грудня 2013року проживають разом з батьком за адресою: Харківська область, Купянський район, село Глушківка, вулиця Миру, 227 (а.с.97).
Крім цього, довідками Глушківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Купянської районної ради Харківської області за №№5-02/82, 5-02/83 від 16.04.2018 підтверджено, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 постійно відвідують навчальний заклад з першого класу (а.с.99,100).
З наданої вищезазначеним загальноосвітнім навчальним закладом довідки за № 5-02/153 встановлено, що ОСОБА_6 навчається в школі з 01.09.2004 року, а ОСОБА_5 - з 01.09.2015. Батько дітей ОСОБА_1 та його співмешканка ОСОБА_7 відповідально ставляться до своїх батьківських обовязків, відвідують батьківські збори, цікавляться шкільним життям дітей, виховують та піклуються про них. Діти не пропускають школу без поважної причини, завжди охайно одягнуті, залучені до гурткової роботи, активно беруть участь у житті школи та класу. Мати дітей ОСОБА_2 участі у вихованні дітей не бере, на батьківські збори не зявляється, успіхами дітей у навчанні не цікавиться, звязку з класним керівником не підтримує (а.с.95).
Положеннями ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
З ч.1, 2 ст. 150 СК України вбачається, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу та Батьківщини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток.
Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно ст. 161 ч.1 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
З довідок Новонадеждинської сільської ради Близнюківського району Харківської області за № № 395, 396 від 05.11.2018 вбачається, що малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 04.01.2013 зареєстровані за адресою місця реєстрації їх матері ОСОБА_2 у с.Новонадеждине Близнюківського району Харківської області, вулиця Шкільна, 57 (а.с.67-68).
Однак, виходячи з положень ч.5 ст. 29 ЦК України, за якими місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, суд зазначає, що реєстрація малолітніх дітей за адресою місця реєстрації їх матері відбулася до розірвання шлюбу між сторонами, що свідчить про узгодженість цього питання у сімейному колі, оскільки відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. за № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків.
Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.
Начальником служби у справах дітей Купянської районної державної адміністрації Харківської області проведено співбесіди з дітьми, за результатами яких зясовано, що малолітні ОСОБА_5, 2009року народження, та ОСОБА_6, 2008року народження, не виявили бажання проживати разом з матірю ОСОБА_2, оскільки між ними відсутні теплі відносини через байдужість матері, яка відвідує їх за місцем мешкання батька приблизно один раз на рік, іноді спілкується з ними по телефону, не забезпечує їх речами та продуктами харчування, та у 2018 році навіть не привітала з днем народження. У ході проведення співбесіди діти повідомили, що їм комфортно та краще проживати разом з батьком, де для них створені сприятливі умови для проживання та підтримуються дружні сімейні відносини, їм подобається школа та село. Зі слів дітей, співмешканка батька ОСОБА_7 добре до них ставиться, турбується про них слідкує за станом їх здоровя, забезпечує їх всім необхідним, радіє їхнім успіхам. Крім цього, зі слів малолітнього ОСОБА_6 встановлено, що під час відвідування матері за місцем її проживання, йому не сподобалися умови перебування, а ОСОБА_5 взагалі не дуже чітко памятає період проживання разом з матірю (а.с.78-79).
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що протягом 6 років вона проживає разом з ОСОБА_1, з яким вони виховують його неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5. За весь час окремого проживання дітей від їх матері, вони жодного разу не чинили перешкод у її спілкуванні з ними, однак ОСОБА_2 лише один раз забирала дітей за місцем свого мешкання у с.Зарожне, від чого діти отримали вкрай негативні враження та висловили небажання у подальшому відвідувати матір. Також ОСОБА_7 пояснила, що діти називають її «мамою», вона завжди піклується про дітей, вони разом з лі вінцевим С.О. забезпечують дітей матеріально, відвідують батьківські збори, організовують їх навчальний процес та відпочинок. Пояснила, що відповідач ОСОБА_2 у 2013 році дійсно надсилала 2 тис.грн. на утримання дітей, однак вже тривалий час вона не спілкується з дітьми, не відвідує їх, не вітає зі святами та днями народженнями, у звязку з чим діти на даний час майже про неї забули.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.
Однак, поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини». Оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.
Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.
Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за №789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 1 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому, ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
Висновком Служби у справах дітей Купянської районної державної адміністрації Харківської області за № 12-9/1204 від 19.11.2018 встановлена доцільність визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_1, оскільки саме за місцем проживання батька діти на протязі пяти років відвідують навчальні заклади дитячий садок, школу та гуртки, де вони мають друзів, тобто мають сталі соціальні звязки; час з проживання з батьком характеризують як безпечне, комфортне, спокійне та благонадійне для них середовище (а.с.77). Крім цього, цей висновок узгоджується з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання неповнолітніх за адресою фактичного проживання їх батька ОСОБА_1 у будинку 227 по вулиці Миру села Глушківка Купянського району Харківської області (а.с.92).
Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, як на підставу для відмови у задоволенні позову проживання дітей разом з відповідачем у сільській місцевості, оскільки як встановлено судовим розглядом цієї цивільної справи діти відвідують школу, гуртки, приймають активну участь у житті школи та класу, що свідчить про необґрунтованість посилань відповідача на обмеження прав дітей у соціальному розвитку. Крім цього, відповідач ОСОБА_2 також мешкає у сільській місцевості та не має будь-яких пріоритетів в порівнянні з позивачем у цьому питанні.
За положеннями статті ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, однак будь-яких доказів на можливість визначення місця проживання дітей разом з нею за місцем її фактичного проживання у ІНФОРМАЦІЯ_8 не надала. При цьому, суд враховує, що прийняти участь у судовому розгляді справи бажання вона не виявила, вимог щодо визначення місця проживання разом з нею не заявляла, фактично заперечувала проти позовних вимог ОСОБА_1 у звязку його вимогою про стягнення з неї аліментів. Таким чином, суд зважаючи на те, що ОСОБА_2 на відміну від ОСОБА_1 тривалий час нехтує психологічним розвитком та матеріальним забезпеченням дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей підлягають задоволенню.
За положеннями статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.
Частина 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
На підставі ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.
При цьому, суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей ОСОБА_10, 03.05.2018року народження, та ОСОБА_9, 05.03.2013року народження, яких вона виховує разом з ОСОБА_8, з яким, з її слів та довідки сільради, перебуває у фактичних шлюбних відносинах; має задовільний стан здоровя, а малолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживають разом з батьком, який є особою з інвалідністю 2групи внаслідок загального захворювання, у звязку з чим отримує пенсію у розмірі 1489,33грн. щомісяця (а.с.5,6,98).
Однак, наявність на утриманні у відповідача ОСОБА_2 інших неповнолітніх дітей не звільняє її від обовязку утримувати дітей, які залишилися проживати разом з батьком.
Згідно з ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Положеннями статті 183 Сімейного Кодексу України визначено, що у випадку стягнення аліментів на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Таким чином, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 20.09.2018, до досягнення дітьми повноліття.
Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, тому аліменти підлягають стягненню з 20.09.2018.
Пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Суд зазначає, що у відповідності до вимог ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Крім цього, враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю 2 групи, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, виходячи зі ставок за одночасне подання до суду позовної заяви майнового та немайнового характеру, тобто 1409,60грн.
Керуючись ст.ст.2, 23, 76-81, 90, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 430 ЦПК України, ст.ст.141, 150,157, 160,161, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України, суд
У Х В А Л И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Купянської районної державної адміністрації Харківської області, Служба у справах дітей Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів задовольнити.
Визначити місце проживання неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, 26.02.2008року народження, разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, місце проживання якого зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_11.
Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_12, р.н.о.к.п.п.- НОМЕР_2, не працюючої, місце проживання якої зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_13, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_14, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, місце проживання якого зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_11, аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, 26.02.2008року народження, в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 20.09.2018, до досягнення дітьми повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Купянський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Повний текст рішення складено 07.12.2018.
Головуючий: І.М.Демченко