Справа № 495/821/15-ц
№ провадження 2-з/495/110/2018
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Шевчук Ю.В.

при секретарі Савенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів по заяві про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 червня 2015 року по справі №495/821/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває заява відповідача ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 червня 2015 року по справі №495/821/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

03 травня 2018 року представник відповідача ОСОБА_1 подав до суду заяву про витребування доказів та просить витребувати у позивача ОСОБА_2 оригінал договору позики від 17.10.2012 року для огляду в судовому засіданні та заборонити ОСОБА_2 та будь-якій іній особі, державним реєстраторам, нотаріусам та державним й приватним виконавцям вчиняти дії щодо відчуження, продаж, міну, дарування, укладання іпотечного договору або вчиняти будь-який іншій правочин щодо переоформлення права власності, користування або володіння на житловий будинок АДРЕСА_1 до винесення рішення по справі та заборонити ОСОБА_2 або будь-якій фізичної або юридичної особі руйнувати, переобладнувати, реконструювати, псувати або знищувати будинок АДРЕСА_1 , а також заборонити відключати вказаний житловий будинок від систем електромереж, водопроводу та інших комунікацій до винесення рішення по справі.

Суд, дослідивши вказане клопотання приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову; забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Так, за своєю правовою природою, забезпечення позову спрямовано на запобігання таких дій відповідача, які будуть спрямовані на приховання, знищення, продаж чи знецінення майна, що в свою чергу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», викладених у п. 4 постанови № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги (п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна від 03 червня 2016 року № 5).

Разом з тим, матеріалами справи та самої заяви не підтверджується наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не встановлено намір відповідача відчужити спірні квартири. Наразі суду достеменно не відомо хто на сьогоднішній день є титулованим власником вказаних квартир, чи не будуть порушені права інших осіб в результаті застосування заходів забезпечення позову.

Також судом враховується імовірність безпідставного порушення прав відповідача у разі задоволення заяви. Так, у практиці Європейського Суду з прав людини (наприклад, рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Відсутність правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості, стосовно якого заявник просить забезпечити позов, може призвести до порушення речових прав інших осіб які не приймають участі у справі, що є недопустимим.

З огляду на викладене, суд залишає без задоволення заяву представника відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів.

Керуючись ст.ст. 83, 84, 178, 189, 191, 258, 260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: