Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 450/370/13-ц

провадження № 61-14215св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Пісківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Пустомитівського нотаріального округу Львівської області ОСОБА_6,

третя особа - Пісківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_7, на рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2015 року в складі колегії суддів: Струс Л. Б., Шандри М. М., Шумської Н. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання часток у майні подружжя та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що батьки позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого набули у власність житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,5998 га в указаному селі для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства. Вказане майно було зареєстровано на ОСОБА_8 Крім того, ОСОБА_9 належала на праві власності особисто земельна ділянка площею 1,7832 га на території Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за життя склав заповіт, яким розпорядився своїм майном на користь ОСОБА_2 (внука), проте останній спадщину не прийняв у встановленому законом порядку. На час смерті ОСОБА_8 зі спадкодавцем проживала його дружина ОСОБА_9 та позивач, тому вони прийняли спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_9, спадщину після якої прийняв ОСОБА_1, оскільки проживав разом з нею на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці зі спадкодавцями не проживали, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталися.

На підставі викладеного ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просив: визначити частки у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 1/2 ідеальної частки кожному; визначити частки у спільній сумісній власності подружжя на земельну ділянку загальною площею 0,5998 га у с. Піски Пустомитівського району Львівської області, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 1/2 ідеальної частки кожному; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, залишене після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме: 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/4 частки земельної ділянки загальною площею 0,5998 га в с. Піски Пустомитівського району Львівської області, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, залишене після смерті ОСОБА_9, а саме: 3/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та 3/4 частки земельної ділянки загальною площею 0,5998 га в с. Піски Пустомитівського району Львівської області, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, залишене після смерті ОСОБА_9, а саме: земельну ділянку площею 1,7832 га на території Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У липні 2013 року ОСОБА_3 (син спадкодавців ОСОБА_8 та ОСОБА_9.), ОСОБА_2 (внук спадкодавця ОСОБА_8.) звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, приватного нотаріуса Пустомитівського нотаріального округу ОСОБА_6, третя особа - Пісківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, про прийняття спадщини та зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мотивована тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого набули вказане вище майно. За життя ОСОБА_8 заповів все своє майно ОСОБА_2, який і прийняв спадщину, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, хоча був зареєстрований в будинку лише в серпні 2004 року. Після смерті ОСОБА_9, яка заповіту не складала, спадщину прийняв ОСОБА_3, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

На підставі викладеного ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просили: визнати житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,5998 га на території Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_9; визнати ОСОБА_2 таким, що прийняв спадщину за померлим ОСОБА_8 за заповітом у розмірі 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,5998 га на території Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області; визнати ОСОБА_3 таким, що прийняв спадщину за померлою ОСОБА_9 за законом у розмірі 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,5998 га на території Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області; зобов'язати приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_10 оформити свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_2 за померлим ОСОБА_8 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,5998 га на території Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області; оформити за ОСОБА_11 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,5998 га на території Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області; зобов'язати приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_10 оформити свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_3 за померлою ОСОБА_9 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,5998 га на території Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області; оформити за ОСОБА_12 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,5998 га на території Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2014 року (в складі судді Данилів Є. О.) позов ОСОБА_1 задоволено, зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено частки у спільній сумісній власності подружжя на житловий будинок АДРЕСА_1 згідно з свідоцтвом про право власності на будинок від 06 грудня 1996 року, виданого виконкомом Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на підставі рішення від 10 серпня 1996 року № 30, зареєстрованого Львівським міським бюро технічної інвентаризації 06 листопада 1996 року в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 120 за ОСОБА_8 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року) та ОСОБА_9 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року) по 1/2 ідеальної частки кожному.

Визначено частки у спільній сумісній власності подружжя на земельну ділянку загальною площею 0,5998 га в с. Піски Пустомитівського району Львівської області, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, згідно з державним актом про право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданим на підставі рішення Викоанвчого комітету Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 14 листопада 1996 року № 51 та зареєстрованого в книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю 17 квітня 1997 року за № 45, за ОСОБА_8 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року) та ОСОБА_9 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року) по 1/2 ідеальної частки кожному.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, залишене після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме: 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/4 частки земельної ділянки загальною площею 0,5998 га в с. Піски Пустомитівського району Львівської області, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, залишене після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме: 3/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та 3/4 частки земельної ділянки, загальною площею 0,5998 га в с. Піски Пустомитівського району Львівської області, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, залишене після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме: земельну ділянку площею 1,7832 га на території Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_9 згідно з державним актом про право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 виданим на підставі розпорядження Пустомитівської районної державної адміністрації від 18 липня 2002 року № 299 та зареєстрованим у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 16 травня 2003 року за № 116.

Стягнуто з Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 23,52 грн з кожного в користь ОСОБА_1 понесених судових витрат.

Стягнуто з Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 25,2 грн. з кожного в дохід держави судового збору.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за час спільного поживання у шлюбі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 набули у власність житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,5998 га в указаному селі, тому це майно є спільною сумісною власністю подружжя, відповідно, кожен мав право на 1/2 частину цього майна. На час смерті ОСОБА_8 з ним проживали ОСОБА_9 та ОСОБА_1, тому прийняли спадщину, до якої увійшла 1/2 частина будинку та земельної ділянки площею 0,5998 га, тобто кожен успадкував по 1/4 частині цього майна. Інші спадкоємці не проживали зі спадкодавцем ОСОБА_8 на час його смерті, до нотаріуса у визначений законом строк із заявою про прийняття спадщини не зверталися, тому спадщину не прийняли. Крім того, на час смерті ОСОБА_9 в будинку продовжував проживати ОСОБА_1, тому прийняв спадщину після її смерті, до якої увійшли 3/4 частин будинку, земельної ділянки площею 0,5998 га та земельна ділянка площею 1,7832 га на території Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності. ОСОБА_3 (спадкоємець за законом) та ОСОБА_2 (спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_8 та спадкоємець за законом після смерті ОСОБА_9) не проживали зі спадкодавцями на час їхньої смерті, до нотаріуса у визначений законом строк не зверталися, тому спадщину не прийняли.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що за заявою позивача та відповідача 10 грудня 2012 року заведені спадкові справи після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9, свідоцтва про право на спадщину не видані. Нотаріус не відмовив в оформленні спадщини після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 позивачу, тому рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісних позовних вимог є передчасним та підлягає скасуванню. Оскільки відсутні підстави для задоволення зустрічного позову, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, у решті рішення місцевого суду необхідно залишити без змін.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення первісних позовних вимог скасувати та залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд вийшов за межі доводів апеляційної скарги та не врахував первісних позовних вимог. Апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні первісного позову з тих підстав, що відсутня відмова нотаріуса в оформленні спадщини, оскільки ОСОБА_1 не може оформити спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів визначених часток подружжя. Законом не визначено іншого порядку, крім судового, за допомогою якого б позивач за первісним позовом (скаржник) мав можливість оформити спадщину та набути право власності на успадковане нерухоме майно.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

21 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 16 жовтні 1950 року зареєстрували шлюб, під час якого набули у власність: земельну ділянку площею 0,5998 га на території с. Піски Пустомитівського району Львівської області, яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, та житловий будинок АДРЕСА_1. Вказане майно зареєстровано за ОСОБА_1

Крім того, ОСОБА_9 належала на праві власності особисто земельна ділянка площею 1,7832 га на території Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за життя склав заповіт від 25 грудня 2003 року, яким все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на час смерті і на що він за законом матиме право заповів своєму внукові ОСОБА_2

Згідно з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти / спадкові договори) від 10 грудня 2012 року в реєстрі за номером 43542939 знайдено заповіт ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, стан заповіту - чинний, дата посвідчення - 20 листопада 2007 року, місце посвідчення - Пісківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, дата реєстрації - 30 листопада 2007 року.

ОСОБА_2 04 лютого 2013 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в якій вказував, що спадщину прийняв оскільки був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем (ОСОБА_8.) та проживав з ним на час смерті.

Відповідно до спадкової справи ОСОБА_1 10 грудня 2012 року звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8

Згідно зі спадковою справою ОСОБА_1 10 грудня 2012 року звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9, що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Крім того, ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса із заявою від 28 лютого 2013 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом як спадкоємцю померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8

Згідно з довідкою Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 15 квітня 2013 року ОСОБА_2 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 з 17 серпня 2004 року по даний час. З травня 2004 року до 17 серпня 2004 року проживав за вказаною адресою без реєстрації.

Відповідно до довідки Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 15 квітня 2013 року ОСОБА_3 разом зі своєю дружиною ОСОБА_13 проживає убудинку АДРЕСА_1 з травня 2004 року по час видачі довідки без реєстрації.

Як вбачається з довідки Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 15 квітня 2013 року ОСОБА_3 разом зі своєю дружиною ОСОБА_13 опікувався ОСОБА_9 до дня її смерті.

За змістом довідки Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 07 червня 2013 року ОСОБА_1 зареєстрований у будинку АДРЕСА_1, але не проживає за даною адресою з 1986 року по час видачі вказаної довідки.

Відповідно до акта від 07 червня 2013 року, складеного секретарем та членом Виконавчого комітету Пустомитівського району Львівської області, депутатом Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_1, який зареєстрований у будинку АДРЕСА_1, не проживає за даною адресою після одруження у 1986 року, що підтверджують четверо мешканців цього села.

Згідно з довідкою Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 10 грудня 2012 року ОСОБА_9 до дня смерті була зареєстрована та проживала в будинку АДРЕСА_1 та фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_8, але у визначеному законом порядку не оформила. В даному будинку був і залишається зареєстрований її син ОСОБА_1

Відповідно до довідки Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 31 січня 2013 року ОСОБА_2 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 з 17 серпня 2004 року по даний час. На час смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_2 проживав в будинку АДРЕСА_1 без реєстрації.

Згідно з довідкою Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 27 квітня 2012 року ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_8 проживав і проживає в будинку №182 у с. Піски Пустомитівського району Львівської області.

За змістом будинкової книги в будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_2 17 серпня 2004 року зареєстрований у будинку АДРЕСА_1.

Згідно з копією паспорта ОСОБА_1 з 06 лютого 1998 року зареєстрований в будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до погосподарської книги за 2001-2005 року членами домогосподарства були ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_2

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 липня 2012 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про спадкування за заповітом задоволено. Визнано за ОСОБА_11 як спадкоємцем за заповітом після смерті діда ОСОБА_8 право власності на: житловий будинок АДРЕСА_1, який належав померлому ОСОБА_8 на праві особистої власності; земельну ділянку площею 0,5998 га, яка належала померлому ОСОБА_8 на праві приватної власності. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання недійсним заповіту та усунення від спадщини відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2012 року скасовано рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 липня 2012 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 Закрито провадження в справі за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності за заповітом після смерті діда ОСОБА_8 на житловий будинок № 182 у с. Піски Пустомитівського району Львівської області та на земельну ділянку площею 0,5998 га. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України).

Згідно з частиною третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісних позовних вимог та відмовляючи у задоволенні вказаних вимог, апеляційний суд виходив з того, що відсутня відмова нотаріуса в оформленні спадщини після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9, тому подання до суду такого позову є передчасним.

Разом з тим зі спадкової справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори за видачею свідоцтва і його заява прийнята нотаріусом.

Спадкова справа не містить відмови нотаріуса щодо відмови у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину. Однак з матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 також звертався до нотаріуса з відповідною заявою.

Предметом заяв про видачу свідоцтв обох заявників є одне і теж спадкове майно спадкодавців - подружжя ОСОБА_1, які є батьками ОСОБА_1 (позивач за первісним позовом), ОСОБА_2 та дідом і бабою ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом).

Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса ОСОБА_6 на заяву ОСОБА_2 про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріус пояснила, що у зв'язку із тим, що на заявлене спадкове майно є зареєстрована заява іншого спадкоємця за законом, видача свідоцтва про право на спадщину нотаріусом може бути проведена на підставі документів, необхідних для оформлення спадщини, та досягнення згоди між спадкоємцями в добровільному порядку. У разі недосягнення згоди, вирішення цього витання про спадкування може бути здійсненне на підставі рішення суду.

Колегія суддів Верховного Суду не погоджується з висновками апеляційного суду, що звернення до суду з позовом є передчасним, оскільки існує спір щодо спадкового майна між трьома спадкодавцями й одному з них (ОСОБА_1.) нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва в зв'язку з існуванням спору між спадкоємцями.

Отже, апеляційним судом не досліджено лист-відмову нотаріуса про видачу свідоцтва одному із спадкодавців (учаснику цього спору) свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визначення часток у спільній власності на майно між спадкодавцями - подружжям ОСОБА_1, апеляційний суд не зазначив мотивів такої відмови та не спростував висновків місцевого суду про те, що оскільки спадкодавець ОСОБА_9 померла у 2008 році, але за життя не отримала свідоцтва про спадщину на майно після свого померлого чоловіка ОСОБА_8 та не оформила право на свою частку, як подружжя в цьому майні, то без виділення її частки, оформити спадщину спадкоємців за законом і за заповітом після обох з подружжя, без визначення часток кожного з них, немає можливості, крім як в судовому порядку.

При новому розгляді справи апеляційному суду слід врахувати наведене, дослідити зібрані у справі докази та звернути увагу, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2018 року вирішено питання про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 (позивача за зустрічним позовом) з ОСОБА_9 на момент її смерті. Вказана обставина має значення для справи, оскільки судами в цій справі відмовлено ОСОБА_3 в зв'язку з тим, що він не був зареєстрованим зі спадкодавцем ОСОБА_9 на час її смерті.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законними і обґрунтованими та підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська