Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/1197/18
Провадження №: 2/332/778/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2018 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі - Васильченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

26.04.2018р. до Заводського районного суду м.Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В позові зазначено, що позивачу на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . З 18.12.2007 році у вказаному будинку також зареєстровані зять позивача ОСОБА_2 та онука позивача ОСОБА_3 , які з часу реєстрації по теперішній час проживають у цьому будинку. На думку позивача, відповідачі не є родичами позивача, з ними він не веде спільного господарства, отже вони не є його членами сім`ї. В останні роки відповідачі вчиняють сварки, змінюють замки в будинку, не сплачують комунальні платежі, виламують двері, не дають можливості спати, роблять все неможливе для проживання позивача в будинку, відповідач ОСОБА_2 фотографував позивача, коли він спав напівроздягнений, тому позивач змушений зачинятись у своїй кімнаті та звертатись до поліції. Згідно ст.ст.317-321 ЦК України право власності є непорушним, власник має право володіти своїм майном на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування. У зв`язку з викладеними обставинами просить в позові визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим будинком.
Ухвалою суду від 08.06.2018р. відкрито провадження по справі та справа призначена до судового розгляду (а.с.17).
04.07.2018р. від відповідачів надійшов до суду поштою відзив на позов, в якому зазначено, що ОСОБА_3 є чоловіком доньки позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 , з 1995 року. Через деякий час після одруження вони з дружиною на прохання ОСОБА_1 стали проживати у спірному у будинку, а з 2007 року також він був зареєстрований у вказаному будинку. За час проживання він здійснив певні покращення та добудови в будинку, який належить ОСОБА_1 , що дозволило жити їм в окремих кімнатах та на окремих поверхах. Він сплачував за комунальні послуги, про що надав відповідні квитанції. У цьому ж будинку з ним проживають його дружина ОСОБА_4 та двоє їх дітей: друга відповідачка ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_5 , 2005 р.н., яка є інвалідом з дитинства. Це є єдине житло відповідачів. У зв`язку з цим просять в позові відмовити (а.с.25-26).
19.07.18р. позивач надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що зареєстрував у себе відповідача, оскільки він планував отримати гуртожиток. Всі перебудови в будинку він зробив за свій рахунок. Позивач є пенсіонер та постраждалий від Чорнобильської катастрофи, а відповідачі вночі зчиняють галас на кухні, що заважає йому спати. За комунальні послуги відповідачі сплачують незначну частку. Також завдяки тому, що відповідачі зайняли весь другий поверх, позивачу нікуди розмістити другу доньки з онуками, які приїжджають до нього у відпустку. Вважає, що його позов підлягає задоволенню (а.с.52-53).
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Адоєвцев С.Є. позовні вимоги підтримали та надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у вищезазначеному позові, просили позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Будовська Н.В. в судовому засіданні позов не визнали та надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у вищезазначеному відзиву на позов, просили в позові відмовити.
Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила, що вона зі своєю сім`єю проживає у спірному будинку з 1996 року по теперішній час. Позивач є її батьком. Відповідачі ОСОБА_2 це її чоловік, а відповідачка ОСОБА_3 це її старша донька. Відносини з батьком наразі дуже погані, він намагається їх розлучити, постійно виникають конфлікти. ОСОБА_6 донька є інвалідом з дитинства. Просила в позові відмовити.
Представник органу опіки та піклування до судового засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без них із врахуванням інтересів дитини згідно витягу з протоколу комісії з питань захисту прав дитини № 26 від 29.11.2018р. (а.с.129).
Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що він дружить з позивачем з 1994 року, вони діляться один з одним своїми нюансами життя. Наразі зять позивача, який є відповідачем, та донька позивача, ведуть себе непристойно та аморально. Вони не можуть поділити кому платили за комунальні послуги, наявні неприязні стосунки. З зятем після 2000 року почались конфлікти з позивачем, але сам свідок при скандалах не був присутній, все знає зі слів позивача. В гостях у позивача буває приблизно два рази на місяць, знає, що у спірному будинку з позивачем постійно проживають його донька, зять та неповнолітня донька.
Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що позивач ОСОБА_1 запросив ОСОБА_2 тимчасово пожити у своєму будинку. Наразі ситуація дуже драматична. ОСОБА_2 постійно ображає ОСОБА_1 , нещодавно біля будинку послав його матом через конфлікт щодо прибирання в домі. Також ОСОБА_2 не хоче сплачувати комунальні платежі. Свідок також пояснив, що у спірному будинку окрім ОСОБА_2 наразі проживають його дружина та молодша донька, старшу доньку не бачив давно. Останні два роки свідок не контактує із ОСОБА_2 , але він бачив, як у квітні 2018 рок при ньому ОСОБА_2 образив ОСОБА_1 .
Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що вона є дружиною позивача ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 є її зятем, а третя особа ОСОБА_10 є її донькою. Наразі склались дуже погані відносини між позивачем та відповідачем, позивача пригноблюють. Зять не вважає позивача за людину. В їхньому спірному будинку наразі спільно проживають: сам свідок, позивач, відповідач ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_10 та дві онуки, тобто доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_10 . Свідок спить в залі на першому поверсі, позивач в спальні на першому поверсі, молодша внучка в окремій кімнаті на першому поверсі, а зять з донькою на другому поверсі. З липня 2018 року друга внучка проживає на квартирі з молодим чоловіком, але чи залишились в кімнаті її речі вона не знає, оскільки її кімната закрита, доступу вона до кімнати внучки не має, сама внучка в будинку з`являється рідко. Зять живе зареєстрованим у спірному будинку з 2007 року.
Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 , що не оспорюється наразі сторонами та підтверджується Свідоцтвом про право власності на домоволодіння (а.с.6-8).
Сторони періодично сплачують за комунальні послуги, що підтверджено відповідними квитанціями (а.с.28-34, 55-56).
В будинку також зареєстровані та проживають: дружина позивача ОСОБА_9 , донька позивача ОСОБА_10 , зять позивача ОСОБА_2 , онуки позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , 2005р.н. Останнім часом між позивачем та іншими вказаними особами, окрім його дружини, склались неприязні стосунки на ґрунті користування будинком та сплати за комунальні послуги. Факт спільного проживання разом у спірному будинку та наявність суперечок підтверджується показаннями учасників процесу та свідків по справі.
Згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_11 ) уклали шлюб 11.03.95р. (а.с.27). Від шлюбу народилось двоє доньок, що підтверджують сторони по справі, в т.ч. ОСОБА_3 , 1996р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 (а.с.27), та наразі неповнолітня ОСОБА_5 , 2005.н., про що є відмітка в паспорті відповідача ОСОБА_2 (а.с.69) яка є інвалідом з дитинства, що підтверджується копією відповідного пенсійного посвідчення (а.с.67). Неповнолітня ОСОБА_5 , 2004р.н., зареєстрована у спірному будинку, що підтверджується довідкою ВРФО від 13.09.2018р. (а.с.95).
Згідно Акту обстеження умов проживання від 23.11.2018р., проведеного спеціалістами служби у справах дітей Заводського району м.Запоріжжя, у спірному будинку наразі проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , 2005р.н. (а.с.110-111).
В паспорті ОСОБА_2 міститься штамп про його реєстрацію у спірному будинку (а.с.71). Також у спірному будинку зареєстровані всі учасники по справі, що не оспорюється сторонами.
Згідно ч.2 ст.156 ЖК України за згодою власника будинку член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.
З пояснень сторін вбачається, що за згодою позивача ОСОБА_1 до спірного будинку донька позивача ОСОБА_12 у 1996 році вселила свого чоловіка ОСОБА_3 , який у цьому будинку зареєстрований з 2007 року, у цьому ж будинку проживають та зареєстровані з моменту народження їх двоє вищезазначені доньки: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
Отже, вселення відповідачів відбулося із дотриманням ст.156 ЖК України.
Відповідно до ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого
приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути
зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного
приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в
обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Але правові підстави для виселення, передбачені ст.116 ЖК України, судом не встановлені.
Також відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Але правові підстави, передбачені ст.405 ЦК України, судом також не встановлені. Доказів того, що відповідачі не проживають у спірному будинку понад один рік, суду надано не було.
Згідно висновку органу опіки та піклування відповідачі разом з неповнолітньою дитиною проживають до цього часу у спірному будинку (а.с.129).
Отже, позов не обґрунтований, не заснований на законі, а тому не підлягає задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 258-273, ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 10 грудня 2018 року.
Суддя Р.В. Сінєльнік