Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 372/2836/17
Номер провадження 22-ц/824/2480/2018
Головуючий у суді першої інстанції М.В. Кравченко
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
28 листопада 2018 року місто Київ

Номер справи 372/2836/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Горак Ю.М.

сторони:

позивач Публічне акціонерне товариство «Альфа - Банк»

відповідач ОСОБА_5, законним представником якого є

ОСОБА_6 (правонаступник первісного

відповідача ОСОБА_7)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк», подану представником ОСОБА_8

на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2017 року, ухваленеу складі судді Кравченко М.В. в приміщенні Обухівського районного суду Київської області о 17год. 44хв., відомості про дату складення повного рішення відсутні,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивованим тим, що 03.04.2017 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір №500587068, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит у сумі 199 998,08 грн. у строк до 04.04.2021 року зі сплатою 10,99% річних за користування кредитом, сплатою неустойки та інших платежів у сумі, строки та на умовах передбачених договором та додатком №1 до нього, графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання за договором кредиту виконав у повному обсязі, що підтверджується випискою з особового рахунку. Відповідач у порушення вимог договору свої кредитні зобов'язання не виконав, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 204 928,30 грн., а саме за кредитом - 193 294, 64 грн., по відсотках - 4 833, 66 грн., по комісії - 6 800,00 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №500587068 від 03.04.2017 року у розмірі 18 860,44 грн., яка станом на 30.08.2017 року складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6 826,44 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4 833,66 грн., заборгованості по комісії за обслуговування кредиту у розмірі 6 800, 00 грн., штрафу за прострочку платежів у розмірі 400,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову, ПАТ «Альфа - Банк» через свого представника подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування зазначено, що суд дійшов помилкового висновку щодо недоведеності позивачем права на дострокове стягнення кредитної заборгованості, оскільки як заборгованість так і факт неналежного виконання боржником своїх зобов'язань підтверджується належними доказами та розрахунком заборгованості, який у ході розгляду справи спростований не був, а право на дострокове стягнення суми заборгованості в жодному випадку не залежить від пред'явлення вимоги про розірвання кредитного договору. Зазначив, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції не взяв до уваги, що згідно розрахунку заборгованості за кредитом чітко вбачається, що відповідач у період з квітня 2017 по серпень 2017 оплати не здійснював, чим порушив умови кредитного договору, а саме не здійснював платежі у розмірі визначеному додатком № 1 до договору, а тому у Банка виникло право вимоги на дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що відповідач ОСОБА_7 помер 09 лютого 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 червня 2018 року провадження у справі було зупинено до визначення кола спадкоємців померлого відповідача.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 вересня 2018 року поновлено провадження у даній справі. Залучено до участі у справі в якості правонаступника померлого відповідача ОСОБА_7 його неповнолітнього сина ОСОБА_5, законним представником якого є матір дитини - ОСОБА_6.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції законний представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною з доводів викладених у відзиві, рішення суду першої інстанції в частині оскарження просять залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Позивач ПАТ «Дельта Банк» про час і дату розгляду справи повідомлений належним чином, шо підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Будь - яких заяв, клопотань на час розгляду справи до суду апеляційної інстанції від Банку не надходило. Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Його неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2017 року в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, а тому його законність і обґрунтованість в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 500587068 від 03.04.2017 року суд першої інстанції виходив с того, що існують підстави для відмови банку у достроковому стягнення усієї суми заборгованості, суд дійшов висновку про доцільність стягнення з відповідача лише простроченої суми заборгованості, з врахуванням інтересів позичальника, як споживача банківських послуг.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 03.04.2017 року між ПАТ «Альфа банк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 500587068, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 199 998,08 грн. у строк до 04.04.2021 року зі сплатою 10,99% річних за користування кредитом.

Суд встановив, що вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України.

Офертою, акцептом, анкетою-заявою, додатком до договору, іншими матеріалами справи підтверджується факт одержання відповідачем передбачених кредитним договором коштів, що також вказує на виконання умов договору позивачем.

Випискою по особовому рахунку підтверджується рух коштів по рахунку.

Розрахунком заборгованості підтверджується факт невиконання відповідачем умов договору та наявність у нього боргу за період з 04.06.2017 року по 30 серпня 2017року, тобто за три місяці. Позичальник в зазначений період не здійснював платежі у розмірі визначеному додатком № 1 до договору, а тому у Банка виникло право вимоги на дострокове стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором.

Так, згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором, в силу вимог статті 1050 ЦК України, банк не позбавлений можливості реалізувати своє право на дострокове повернення кредиту безпосереднього в судовому порядку шляхом подання відповідного позову. Відсутність письмової досудової вимоги про усунення порушень зобов'язання не є перешкодою для реалізації права звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо. Так, відповідно до ч.1 cт.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому у пунктах 1, 3 статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.4 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін у справі.

Положеннями ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про дострокове стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором №500587068 від 03.04.2017 року суд першої інстанції дотримався зазначених вимог та дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача лише суми простроченої заборгованості за договором.

Так, відповідно до умов договору, позичальник зобов'язаний повертати кредит і сплачувати проценти за користування кредитними коштами щомісячними платежами у строк до 04.04.2021 року.

Сума простроченої заборгованості, яка виникла у відповідача перед кредитором станом на 30.08.2017 року (з 04.06.2017 року) за тілом кредиту складала 6826,78 грн., заборгованість за процентами складала 4833,66 грн., що разом дорівнює 11660,44 грн. (без нарахованої банком комісії та штрафу). Тобто, дана сума є незначною за розміром по рівнянню з отриманими в кредит коштами - 199998,08 грн., враховуючи кінцевий строк їх повернення за договором. В травні, червні 2017 року ОСОБА_7 належним чином виконував свої зобов'язання за договором, крім того, він раніше перебував у кредитних правовідносинах з позивачем і належним чином виконував свої зобов'язання за іншими кредитними договорами, що підтверджується довідками банку. Відповідно до копії трудової книжки, відповідач був звільнений з роботи, він потрапив в ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль яким він керував. ОСОБА_7 мав на утриманні неповнолітнього сина. Зазначені факти свідчать про те, що ОСОБА_7 не виконував умови договору через складні обставини. А тому, враховуючи усі вище перелічені доводи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для дострокового стягнення з відповідача усієї суми заборгованості за договором. Рішення суду в частині стягнення з відповідача лише суми простроченої заборгованості є законним та справедливим.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в цій частині матеріали справи не містять. Таких доказів не додано стороною позивача до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

Разом з тим, відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зі смертю позичальника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред'явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281, 1282 ЦК України.

За правилами частин другої, третьої статті 1281 ЦК України кредитор має пред'явити свою вимогу до спадкоємців протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_7 09.02.2018 року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.77).

Дружина померлого відповідача повідомила Банк про смерть позичальника 20.02.2018 року.

У травні 2018 року ПАТ «Альфа Банк» звернувся до нотаріальної контори із заявою - претензією з вимогами до спадкоємців.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 вересня 2018 року поновлено провадження у даній справі, зупинене ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 червня 2018 року. Залучено до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_5, законним представником якого є ОСОБА_6, як правонаступника померлого відповідача ОСОБА_7.

Відтак, вирішення питання щодо стягнення заборгованості за спірним кредитним договором ПАТ «Альфа Банк» повинно вирішувати з урахування зазначених обставин.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

При цьому колегія суддів зазначає, що аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте, Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції у своєму рішенні навів мотиви з яких погодився з відмовою суду першої інстанції у задоволенні позову в частині дострокового стягнення з відповідача усієї суми кредиту.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення позову у повному обсязі, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення суду в частині його оскарження, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині оскарження відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування в цій частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «Альфа Банк» без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в :

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2017 року залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк», подану представником ОСОБА_8, без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 07 грудня 2018 року.

Судді:

Л.Д.Поливач

А.М.Стрижеус

О.І.Шкоріна