ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року

м.Суми

Справа №592/14916/17

Номер провадження 22-ц/788/2208/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача Служби автомобільних доріг у Сумській області Марку Аліни Георгіївни,

представника відповідача Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» адвоката Маківського Олексія Вікторовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 вересня 2018 року в складі судді Фоменко І.М., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 08 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

27 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Служби автомобільних доріг у Сумській області (далі - Служба автомобільних доріг) та Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Сумський облавтодор»), вимоги якого заявою від 19 березня 2018 року уточнив та просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку матеріальну шкоду, завдану автомобілю, яким він керував, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а саме: 10001,32 грн у якості втрати товарної вартості автомобіля, 5964 грн за послуги евакуатора, 700 грн вартості за проведену експертизу транспортного засобу та 162,17 грн витрат за направлення телеграм, а всього просив стягнути на свою користь 16827,49 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 31 січня 2015 року він керував належним третій особі ОСОБА_8 автомобілем «Mercedes Benz S500», реєстраційний номер НОМЕР_1, та, рухаючись о 22 год. 11 хв. по автодорозі «Київ-Суми-Юнаківка» на 268 км + 800 м на горизонтальній ділянці дороги, наїхав на перешкоду у вигляді ями (вибоїни), через що автомобіль отримав механічні пошкодження. Вважає, що у нього була відсутня можливість уникнути наїзд на перешкоду (вибоїну), оскільки в той час йшов мокрий сніг, а яма на дорозі була великою та заповнена водою. На думку позивача, глибина ями на дорозі, яка склала 9 см, свідчить про порушення відповідачем п. 3.1.1 ДСТУ 3587-07 «Безпека дорожнього руху Автомобільні дороги, вулиці і залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану». В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль втратив товарну вартість на суму 10001,32 грн. Крім того, у зв'язку з пошкодженням автомобіля довелося доставляти його евакуатором до місця призначення, що коштувало йому 5964 грн, а вартість оцінки пошкоджень автомобіля згідно проведеної товарознавчої експертизи склала 700 грн. Також, позивач просив стягнути з відповідачів 162,17 грн витрат за направлення їм телеграм із запрошенням взяти участь у проведенні товарознавчої експертизи, які для участі у проведенні експертизи не прибули.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального і процесуального права ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги позивач послався на помилковість висновків суду першої інстанції щодо того, що наявність на місці дорожньо-транспортної пригоди попереджувального знака «1.12 Вибоїна» є підставою для звільнення відповідачів від обов'язку по відшкодуванню завданої шкоди, оскільки яма (вибоїна) на дорозі була заповнена водою, того дня йшов мокрий сніг і було темно (22 год. 11 хв.), тобто, виявити перешкоду для руху автомобіля у вигляді ями і вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля, як того вимагає п. 12.3 Правил дорожнього руху, не було об'єктивної можливості. На думку позивача, чинним законодавством не передбачено звільнення власника автодороги або уповноваженого ним органу від відповідальності за неналежне утримання дороги у разі позначення перешкоди на дорозі тимчасовим попереджувальним знаком. Також, ОСОБА_1 зазначив, що інспектор Відділу державної автомобільної інспекції з обслуговування Недригайлівського району повідомляв посадових осіб Служби автомобільних доріг про дорожньо-транспортну пригоду, проте, останні відмовились з'явитись на місце пригоди і провести огляд стану дорожнього покриття, що, на думку позивача, може свідчити про ухилення відповідача від відповідальності. Крім того, позивач вважає, що сама по собі обставина існування на проїжджій частині дороги вибоїни глибиною 9 см та довжиною 120 см є порушенням вимог п. 3.1.1 ДСТУ 3587-07 «Безпека дорожнього руху Автомобільні дороги, вулиці і залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану» та невиконанням Службою автомобільних доріг передбаченого ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» обов'язку щодо термінового усунення цього пошкодження. Відтак, як зазначив позивач в апеляційній скарзі, оскільки відповідачами не було забезпечено безпечних умов дорожнього руху, тому він має право на відшкодування збитків, які були завдані автомобілю, яким він керував, внаслідок невідповідності стану автомобільної дороги вимогам безпеки руху. До того ж, як зазначено в апеляційній скарзі, висновки суду першої інстанції про перевищення позивачем швидкості руху є недоведеними.

Від відповідачів надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких як ДП «Сумський облавтодор», так і Служба автомобільних доріг у Сумській області просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а оскаржене рішення суду - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_9 про задоволення скарги та скасування судового рішення, пояснення представника відповідача Служби автомобільних доріг Марку А.Г. та представника ДП «Сумський облавтодор» Маківського О.В. про залишення рішення суду без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 31 січня 2015 року о 22 год. 11 хв. ОСОБА_1, керуючи належним третій особі ОСОБА_8 автомобілем «Mercedes Benz S500», реєстраційний номер НОМЕР_1, на 268 км + 800 м автодороги «Київ-Суми-Юнаківка» (Н-07) здійснив наїзд на перешкоду - яму (вибоїну), внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження (а.с. 8, 11).

Відповідно до Звіту № 18 про оцінку автомобіля «Mercedes Benz S500», реєстраційний номер НОМЕР_1, складеного фізичною особою-підприємцем експертом-товарознавцем Кузнецовим Р.В. від 03 березня 2015 року, автомобіль зазнав наступних пошкоджень: розрив шини переднього правого колеса, тріщина з внутрішньої сторони переднього правого колісного диску, деформація переднього правого нижнього поперечного важеля. Розмір матеріального збитку експерт визначив у сумі 10001 грн. 32 коп. (а.с. 13-25).

За проведення вказаної оцінки позивач сплатив експерту 700 грн (а.с. 26).

За послугу евакуації пошкодженого автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди до м. Запоріжжя ОСОБА_1 сплатив 5964 грн (а.с. 29).

20 лютого 2015 року ОСОБА_1 направив на адресу філії «Недригайлівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» та ДП «Сумський облавтодор» телеграми, в яких повідомив адресатів про те, що 25 лютого 2015 року о 10 год. 00 хв. у м. Запоріжжя по вул. Юності, 148 на станції технічного обслуговування відбудеться огляд пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля. За послуги телеграфу позивач сплатив всього 162,17 грн (а.с. 32-36).

Також, судом першої інстанції встановлено, що Служба автомобільних доріг у Сумській області є державною організацією, що належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України та здійснює обслуговування, в тому числі і ділянки автодороги, на якій сталась дорожньо-транспортна пригода.

З метою забезпечення виконання покладених обов'язків з експлуатаційного утримання доріг загального користування державного та місцевого значення 10 січня 2014 року Служба автомобільних доріг у Сумській області (Замовник) уклала з ДП «Сумський облавтодор» (Підрядник) договір №1Е-ДД/2281 про закупівлю послуг/робіт за державні кошти, відповідно до умов якого підрядник зобов'язався у 2014 році здійснювати експлуатаційне утримання автомобільних доріг протяжністю 2106,2 км (а.с. 108-113).

Відповідно до п. 7.3 зазначеного договору підрядник несе відповідальність за незабезпечення безпеки дорожнього руху згідно діючих нормативів при виконанні підрядних робіт (послуг), якщо ці порушення виникли з вини підрядника та призвели до дорожньо-транспортної пригоди.

Додатковою угодою від 30 грудня 2014 року дію договору №1Е-ДД/2281 від 10 січня 2014 року було продовжено на січень-лютий 2015 року (а.с. 114).

Відповідно до Акта № 1-16-1Е-ДД/2281-73 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2015 року з експлуатації автодороги Київ-Суми-Юнаківка 256+800-306+000 майстром ОСОБА_11 на ділянці автодороги, де сталась дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля «Mercedes Benz S500», реєстраційний номер НОМЕР_1, за 96 м до вибоїни було встановлено тимчасовий попереджувальний знак 1.12 «Вибоїна», що також вбачається зі схеми з місця дорожньо-транспортної пригоди від 31 січня 2015 року, в якій відображено місце розташування даного знака (а.с. 11, 60-61).

З висновку Недригайлівського РВ УМВС України в Сумській області № 130 від 09 лютого 2015 року за матеріалами перевірки щодо повідомлення ОСОБА_1 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що на ділянці автодороги «Київ-Суми-Юнаківка» 268 км + 800 м розташована вибоїна глибиною 9 см. Ця ділянка дороги позначена попереджувальним дорожнім знаком 1.12 «Вибоїна». Водій ОСОБА_1 був попереджений про небезпеку на проїжджій частині дороги, але відповідно до його пояснень того дня, тобто, 31 січня 2015 року, йшов дощ і вказана вибоїна була заповнена водою, а тому він не міг передбачити реальної небезпеки і запобігти наїзду на вибоїну (висновок, а.с. 1-2).

Відповідно до Акта обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 31 січня 2015 року ділянка автодороги «Київ-Суми-Юнаківка» 268 км + 800 м придатна для руху (висновок, а.с. 9).

В той же час, дорожньо-транспортна пригода, яка сталась 31 січня 2015 року на автомобільній дорозі Київ-Суми-Юнаківка (Н-07) 268 км + 800 м, у журналі реєстрації дорожньо-транспортних пригод диспетчерської Служби автомобільних доріг у Сумській області не зафіксована (а.с. 62-64).

Про відсутність виклику з приводу дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 31 січня 2015 року, відповідач ДП «Сумський облавтодор» також зазначив у своєму листі №05-05/90 від 30 січня 2018 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції взяв до уваги інформацію Державного підприємства «ДерждорНДІ» про те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 31 січня 2015 року на 268 км + 800 м автодороги Н-07, є перевищення водієм, тобто, позивачем безпечної швидкості руху (а.с.67). Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Mercedes Benz S500», реєстраційний номер НОМЕР_1, на 268 км + 800 м автодороги «Київ-Суми-Юнаківка» (Н-07) був завчасно попереджений про дорожню обстановку, оскільки за 96 м від місця дорожньо-транспортної пригоди, тобто, місця знаходження ями (вибоїни) на дорозі на той період був встановлений відповідний попереджувальний знак - 1.12 «Вибоїна», однак, позивач, не обравши безпечну швидкість руху та не врахувавши погодні умови (мокрий сніг), здійснив наїзд на вибоїну, що призвело до пошкодження транспортного засобу. Отже, на думку суду першої інстанції, вина відповідачів у заподіянні позивачу матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відсутня.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що причинно-наслідковий зв'язок між бездіяльністю відповідачів з організації утримання в належному стані автомобільної дороги «Київ-Суми-Юнаківка» (Н-07) та пошкодженням автомобіля «Mercedes Benz S500», реєстраційний номер НОМЕР_1 також відсутній.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з наступних підстав.

Як зазначалось вище, власником автомобіля «Mercedes Benz S500», реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_8, тобто, третя особа у даній справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Оскільки позивач ОСОБА_1 керував автомобілем третьої особи у момент настання дорожньо-транспортної пригоди на підставі документів, визначених п. 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб), тобто, на законних підставах, тому заявник має право на захист своїх прав, які, на його думку, були порушені завданою майновою шкодою автомобілю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, вартість завданого позивачу матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у вигляді пошкоджень автомобіля становить всього 10001,32 грн. Крім того, за проведення оцінки пошкоджень автомобіля позивачем було сплачено 700 грн, за евакуацію транспортного засобу - 5964 грн, а за телеграфний виклик представників відповідачів для участі в огляді пошкодженого автомобіля позивач сплатив 162,17 грн. Отже, загальна сума завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди і відповідних витрат склала 16827,49 грн.

На думку позивача, відповідальними за спричинену йому шкоду є співвідповідачі Служба автомобільних доріг у Сумській області та ДП «Сумський облавтодор», які не забезпечили безпечні умови дорожнього руху на ділянці, де сталась дорожньо-транспортна пригода.

Частиною 3 ст. 14 та ч. 1 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Згідно зі статтями 9, 24 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року (у редакції від 21 лютого 2007 року) № 198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг і вулиць (далі - Правила), які є обов'язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об'єктів, і користувачів (пункт 1).

Так, на власників дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, користувачів дорожніх об'єктів та спеціалізовані служби пунктом 5 Правил покладається обов'язок із забезпечення зручних і безпечних умов руху, запобігання травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів.

Пунктом 11 Правил, зокрема, передбачено, що власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов'язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об'єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об'єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об'єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Вказані Правила є обов'язковими для власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об'єктів і користувачів (п. 1).

Крім того, Державним стандартом України 3587-97 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», затвердженим наказом Держстандарту України від 31 липня 1997 року № 441 (далі - ДСТУ 3587-97), встановлені вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху. Вказаним ДСТУ 3587-97 передбачено, що покриття проїзної частини не повинно мати осідань, вибоїн, напливів чи інших деформацій, що утруднюють рух транспортних засобів, а у випадку наявності пошкоджень покриття проїзної частини встановлено терміни ліквідації вибоїн з моменту їх виявлення, які не перевищують п'яти днів, зокрема, для автомобільної дороги «Київ-Суми-Юнаківка» (Н-07), яка відноситься до І категорії автомобільних доріг. При цьому, гранична глибина вибоїн не повинна перевищувати 6 см, а у разі перевищення зазначеного розміру окремих ям чи вибоїн терміни їх ліквідації також не повинні перевищувати 5 днів (п.п. 3.1.1, 3.1.2 п. 3.1 Розділу 3 «Вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць і доріг населених пунктів та залізничних переїздів» ДСТУ 3587-97).

Отже, незважаючи на те, що яма (вибоїна) глибиною 9 см, яка розташована на 268 км + 800 м автодороги Н-07 «Київ-Суми-Юнаківка» (Н-07), хоча і позначена попереджувальним знаком 1.12 «Вибоїна» за 96 м від її безпосереднього розташування, проте, таке пошкодження покриття проїжджої частини автодороги свідчить про недотримання уповноваженим органом, що має здійснювати контроль за належним ремонтом і утриманням дорожніх об'єктів, зазначених вище вимог ДСТУ 3587-97 щодо експлуатаційного стану автомобільної дороги та термінів ліквідації вибоїн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на підставі ч. 3 ст. 386, ч. 1 ст. 1166 ЦК України та ч. 3 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» позивачу ОСОБА_1 належить право на відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди. При цьому, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач Служба автомобільних доріг у Сумській області здійснює обслуговування ділянки дороги, на якій сталась дорожньо-транспортна пригода.

Отже, суд першої інстанції фактично дійшов висновку про те, що саме Служба автомобільних доріг у Сумській області у даній справі має нести відповідальність за спричинену позивачу шкоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє механізмом, використання, зберігання та утримання якого створює підвищену небезпеку.

У разі коли шкоду завдано підрядником, який діяв за завданням замовника та під його контролем за безпечним виконанням робіт, то відповідно до ч. 2 ст. 1172 ЦК України відшкодувати її повинен замовник, який до того ж є власником джерела підвищеної небезпеки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1083цс15.

Водночас, встановивши, що ділянка автомобільної дороги, на якій внаслідок незадовільного стану дорожнього покриття сталась дорожньо-транспортна пригода, перебуває у загальнодержавній власності, а Служба автомобільних доріг у Сумській області, що є органом, який зобов'язаний забезпечувати безпечні умови руху та постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об'єктів й негайно усувати виявлені пошкодження, а також те, що причиною завдання шкоди позивачу стало невиконання Службою автомобільних доріг у Сумській області передбачених законом обов'язків по ремонту й утриманню дороги, дотриманню норм і стандартів з безпеки руху, суд першої інстанції, встановивши склад цивільно-правового правопорушення у бездіяльності Служби автомобільних доріг у Сумській області, не вирішив спір по суті, позбавивши позивача можливості захистити порушене право та отримати компенсацію.

При цьому, висновок суду першої інстанції про те, що позивач, керуючи автомобілем, фактично порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, оскільки був завчасно попереджений про вибоїну на дорозі відповідним тимчасовим дорожнім знаком 1.12 «Вибоїна», однак вчинив наїзд на яму, на думку колегії суддів, не є підставою вважати, що у такому разі повністю відсутня вина відповідача Служби автомобільних доріг у Сумській області у заподіянні позивачу шкоди.

Так, відповідно до п. 12.3 Правил дорожнього руху України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Незважаючи на те, що матеріали даної справи не містять доказів на підтвердження існування у позивача об'єктивної можливості завчасно виявити яму (вибоїну) на дорожньому покритті, проте, факт розташування тимчасового попереджувального знаку 1.12 «Вибоїна» за 96 м від місця розташування вибоїни (ями) дійсно свідчить про завчасне попередження позивача про дорожню обстановку.

Отже, на думку колегії суддів, у заподіянні майнової шкоди позивачу ОСОБА_1 є вина не лише відповідача Служби автомобільних доріг у Сумській області, який проявив бездіяльність щодо належного утримання автомобільної дороги, але і вина самого позивача, який не в повній мірі врахував дію тимчасового попереджувального знака про наявність на дорозі перешкоди у виді вибоїни (ями).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням викладених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що частка вини позивача ОСОБА_1 у заподіянні майнової шкоди автомобілю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 20%, а частка вини відповідача Служби автомобільних доріг у Сумській області - 80%.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме: зі Служби автомобільних доріг у Сумській області на користь позивача підлягають стягненню 13462 грн (80% від 16827,49 грн) у якості відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а рішення суду в частині відмови у задоволенні цих вимог слід скасувати.

Що стосується рішення суду в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог, у тому числі і до відповідача ДП «Сумський облавтодор», то колегія суддів погоджується з ним в зазначеній частині, тобто, рішення суду в тій частині щодо відмови у стягненні майнової шкоди з ДП «Сумський облавтодор» слід залишити без змін, оскільки вказаний відповідач, як підрядник, який здійснював ремонт дороги, діяв за завданням замовника Служби автомобільних доріг у Сумській області, яка мала належно контролювати проведення ремонтних робіт та робіт щодо утримання цієї дороги.

Таким чином, приймаючи до уваги, що, вірно встановивши відповідальну особу у спірних правовідносинах, суд першої інстанції не вирішив спір по суті, позбавивши позивача можливості захистити порушене право та отримати компенсацію, тим самим, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а його висновки в цій частині не відповідають обставинам справи та вимогам закону, тому рішення суду в зазначеній частині необхідно скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення цих вимог, стягнувши зі Служби автомобільних доріг у Сумській області на користь ОСОБА_1 13462 грн майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин, оскаржене рішення суду на підставі ст. 376 ч. 1 п. п. 1, 4 ЦПК України підлягає скасуванню в зазначеній вище частині, а апеляційна скарга, відповідно, підлягає частковому задоволенню, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в частині розміру судових витрат необхідно змінити.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, а саме: на 80%, тому на підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 512 грн судового збору (80 % від 640 грн) та за апеляційний розгляд справи в сумі 768 грн (80 % від 960 грн), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 вересня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Сумській області про стягнення майнової шкоди, частково задовольнивши позов в зазначеній частині.

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Сумській області на користь ОСОБА_1 13462 грн майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Сумській області на користь ОСОБА_1 512 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Сумській області на користь ОСОБА_1 768 грн судового збору за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - С.Г.Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.Ю.Кононенко

В.І.Криворотенко