ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 540/275/18 Номер провадження 22-ц/814/526/18Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі:представника відповідача Мизиненка Д.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві в режимі відеоконференції з Київським районним судом м. Харкова цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Мегабанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Мегабанк»

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Косик С.М. в смт. Машівка, із складанням повного тексту рішення 21 вересня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" про захист прав споживача шляхом визнання пунктів кредитного договору недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом. Зазначав, що між ним та ПАТ «Мегабанк» 28 жовтня 2016 року було укладено кредитний договір № 22-202-824-2-16-Г, згідно умов якого йому надано кредит в розмірі 30 000 грн. строком з 28 жовтня 2016 року по 25 жовтня 2019 року зі сплатою 5 % річних від залишкової суми кредиту. Пунктами 4.4. та 4.5 Договору визначено, що за обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує комісійну винагороду в розмірі 2,9000% від суми кредиту. Розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, складає 1770,55 грн. Цей пункт договору також визначає встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту розмір якої виходячи з графіку щомісячних платежів становить 870 грн. У зв'язку із тим, що умови даного пункту Договору суперечать вимогам закону, то позивач просив визнати недійсними п.п. 4.4. та 4.5 кредитного договору № 22-202-824-2-16-Г від 28 жовтня 2016 року в частині включення до розміру щомісячного платежу за кредитом суми щомісячної комісійної винагороди.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2018 року позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про захист прав споживача шляхом визнання пунктів кредитного договору недійсними задоволено.

Визнано недійсними пункт 4.4., пункт 4.5. в частині включення до розміру щомісячного платежу за кредитним суми щомісячної комісійної винагороди кредитного договору № 22-202-824-2-16-Г, укладеного 28 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» та ОСОБА_3.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1762 грн.

Рішення оскаржило ПАТ "Мегабанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Мегабанк», в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на не повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №22-202-824-2-16, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 30 000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 5% річних.

Відповідно до п.4.4. даного кредитного договору, за обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує комісійну винагороду в розмірі 2,9% від суми кредиту. Комісійна винагорода сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

Відповідно до п.4.5 кредитного договору розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та сум щомісячної комісійної винагороди, складає 1770,55 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення відповідачем у кредитному договорі щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме послуги, яка супроводжує кредит, є незаконним, оскільки, банк не повинен встановлювати платежі обов'язкові для споживача за свої дії, на власну користь. Умови кредитного договору, якими встановлено обов'язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків.

Згідно із ч.ч.1,3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредигодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин про надання споживчого кредиту встановлюються Законом.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до умов кредитного договору від 28 жовтня 2016 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч. 5 ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачем про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь - яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору у несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, щі було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит; які містять умови про зміну витратах зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положенні договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року за № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22,23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991. з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником за договором про надання споживчого кредиту, що виникають під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії. які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.

Частиною 1 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, суд вважає незаконним встановлення у кредитному договорі сплату щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме за послуги, які супроводжують кредит як компенсація супутніх послуг банку за рахунок позивача, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання п.п. 4.4. та 4.5 Договору № 22-202-824-2-16-Г від 28 жовтня 2016 року недійсними.

Тому, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. При вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення Машівського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2018 рокузалишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 п.1 ч.1, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Мегабанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Мегабанк», - залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна

Повний текст постанови складено 10.12 2018 р.