Справа № 266/4857/18
Провадженя№ 2/266/1030/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2018 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі: головуючого - судді СараєваІ.А., при секретарі ШироковійГ.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, одноразової грошової вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, просила суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь: заборгованість по заробітній платі грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, одноразову грошову вихідну допомогу в загальному розмірі 26921,26грн.; суму середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні, із розрахунку 323,42 грн. за кожен день затримки, починаючи з 18.07.2017 року по 22.08.2018р. у сумі 129691,42грн. та до нарахувати по день фактичного розрахунку. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. 29.08.2016 року вона була прийнята на посаду головного бухгалтера у виробничій підрозділ «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Звільнена з роботи 17.07.2017 року на підставі ч. 1 ст.40КЗпП України у звязкузі скороченням штату. На момент звільнення з підприємства з нею не був проведений остаточний розрахунок належних їй до виплати сум, що є порушенням ст.116 КЗпПУкраїни. Їй нараховано, але не виплаченазаробітна плата з березня 2017року по 17.07.2017року, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку та одноразова грошова вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст. 44 КЗпП України, що у сумі складає: 26921 гривень 26 копійок, а саме:за березень 2017року - 5407,82гривень заробітної плати, але їй був виплачен аванс за березень 2017 року у розмірі 2500,00гривень, тому сума до сплати складає 2907,82 грн.,за квітень 2017року - 4179,26 грн., заробітної плати, за травень 2017 року - 8631,95 грн., заробітної плати, за червень 2017року - 1261,66 грн.заробітної плати, за липень 2017року - 9940,57 грн., (складається із суми заробітної плати за липень 2017 року, грошової компенсація за невикористану щорічну відпустку(код нарахування 308) та одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст. 44 КЗпП України(код нарахування 651).Середньоденна заробітна плата складає - 323,42 грн. З відповідача також підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні за кожен день затримки, починаючи з 18.07.2017 року по 22.08.2018р. у сумі 129691,42грн. та просить суд до нарахувати по день фактичного розрахунку. За наведеними обставинами, вважає, що її порушене право на отримання винагороди за працю та винагороди за несвоєчасну її виплату підлягає судовому захисту.

В судове засідання позивач надала заяву, якою підтримала позовні вимоги та просила розгляд справи здійснити без її участі.

Представник відповідачав судове засідання надав відзив, в якому, позов не визнав, вважає, що позивачем не надано належних доказів порушення відповідачем її трудових прав та не надано доказів на обґрунтування суми позову. Просить в позові відмовити.

Враховуючи позицію сторін щодо спірних правових відносин, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини, за якими вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 29.08.2016 року по 17.07.2017 року працювала в ПАТ "Українська залізниця", а саме відповідно до наказу №207/ДН-ОС від 26.08.2016 була прийнята на посаду головного бухгалтера у виробничій підрозділ «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Звільнена з роботи 17.07.2017 року на підставі ч. 1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату, що підтверджується записом в трудовій книжці, виданій на ім'я позивача 03червня1982 року.

Відповідачем, судячи із заперечень, наданих документів, визнається той факт, що позивач ОСОБА_1 знаходилась з ПАТ «Українська залізниця» в трудових відносинах та з нею не проведено остаточного розрахунку при звільненні, починаючи з 16.03.2017р., оскільки від бухгалтерії виробничого підрозділу не надходили оригінали документів для нарахування та виплати заробітної плати.

Отже, за таких обставин, суд погоджується з наведеним розрахунком позивача ОСОБА_1 щодо заборгованості по заробітній платі за період роботи з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року, яка була нарахована, але не виплачена позивачу у сумі 26921, 26грн.

Доказів, що заборгованість була в іншій сумі чи погашена, відповідачем ПАТ «Українська залізниця» суду не надано.

Вирішуючи справу по суті, суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпПУкраїни, Законом України «Про оплату праці», а позивач ОСОБА_1 знаходилася з Донецькою дирекцією залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в трудових відносинах до 17.07.2017 року, виконувала свої трудові обов'язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала усі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Відповідач не виконав своїх зобов'язань, щодо виплати позивачу заробітної плати в розмірі 26921,26 грн. за період з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року, тому суд вважає, що таке порушення є порушенням ст.1 Протоколу №1.

Заперечення відповідача ґрунтуються на твердженні про відсутність первинних документів, при цьому відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростували твердження та докази позивача.

Суд відхиляє посилання відповідача на неможливість вивезти первинні документи, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію.

Крім того, суд звертає увагу на ті обставини, що структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» здійснює господарську діяльність на підконтрольній Україні території, починаючі з квітня 2016 року, а позивача звільнено 17.07.2017 року.

Відповідач належними та допустимими доказами у відповідності зі ст. 76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у вказаних документах (довідках), наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них, є недостовірними,

Згідно ч. 2ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком.

За цих обставин, позовні вимоги позивача щодо стягнення заробітної платив розмірі 26921,26 грн. за період з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13).

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14).

Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64 цс 13 від 03.2013року), згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати.Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Згідно п. 8 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Абзацом 6 пункту 2 Порядку передбачено, що час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Виходячи з того, що дата звільнення 17.07.2017 року, а останніми календарними місяцями перед звільненням були травень та червень 2017 року, але у зв'язку з тим, що в травні та червні 2017 року не було відпрацьованих днів, а у квітні та частково у березні 2017 року на підприємстві було встановлено простій, беруться для розрахунку попередні два календарні місяці березень та квітень 2017 року.

Згідно розрахункам заробітної плати за березень 2017 року та за квітень 2017 року (копії розрахунків надані до матеріалів справи), середньоденна заробітна плата складає: 323,42 грн.

Період невиплати належних позивачу ОСОБА_1 виплат з 18.07.2017 року по день винесення рішення суду, тобто включно по 28.11.2018 року.

Згідно з додатків до листів Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік»та «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2018 рік», з урахуванням розрахункового періоду, кількість робочих днів станом на 28листопада 2018 року кількість робочих днів складає 342 днів, отже, сума середньої заробітної плати за час затримки розрахункускладає: 110609,64грн. із розрахунку (342 х 323,42 = 110609,64).

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення суми середнього заробітку за період затримки розрахункує такими, що ґрунтуються за Законі, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями законодавства з заробітної плати має проводитись відрахування податків та обов'язкових платежів, тому при виплаті відповідачем відповідних сум належить утримати з них передбачені законом податки і обов'язкові платежі.

Згідно п.2 ч.1ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно із ст.133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Позивач звільнений від сплати судового збору за подання заяви про стягнення заробітної плати на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 вказаного Закону за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлюється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

Відповідно до положень ч. 2 ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що суд задовольнив позов, на користь держави підлягає стягненню з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1375,30 гривень, що складає1 відсоток ціни позову - 137530,90 грн.

Керуючись, ст.ст.12,13,76,81-82,141,247,259,263-265,268,430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, одноразової грошової вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1, заборгованість по заробітній платі у розмірі 26921 (двадцять шість тисяч дев'ятсот двадцять одна) грн. 26 коп., суму середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні, за кожен день затримки, починаючи з 18.07.2017 року по 28.11.2018 року, що складає 110609,64 грн., а всього 137530,90 (сто тридцять сім тисяч п'ятсот тридцять) грн. 90 коп.,з утриманням з ПАТ «Українська залізниця» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в доход держави несплачений судовий збір у сумі 1375 (одна тисяча триста сімдесят п'ять) грн. 30коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарженняякщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя СараєвІ.А.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, 03680,