ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м.Суми

Справа №591/6646/17

Номер провадження 22-ц/788/2077/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

сторони:

позивачі - ОСОБА_1, Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідачі - Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану через представника - адвоката ОСОБА_2,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 вересня 2018 року, ухвалене у складі судді Шелєхової Г.В., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми від 19 вересня 2018 року, повний текст судового рішення складено 21 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

17 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») про визнання кредитного договору недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що 27 листопада 2013 року між нею та відповідачем укладено кредитний договір № 910.25068, відповідно до умов якого ПАТ «Ідея Банк» надав їй грошові кошти для придбання автомобіля марки HYUNDAI, а вона взяла на себе зобов'язання прийняти, належним чином використати та повернути суму кредиту, сплативши відсотки за користування кредитом в розмірі 13,49% річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Всі передбачені договором платежі вона сплачувала в повному обсязі. 12 травня 2015 року їй було направлено лист-повідомлення про рішення банку щодо підвищення процентної ставки до рівня 27% річних у зв'язку зі зміною змінної частини ставки. Листом від 15 червня 2015 року вона повідомила банк про неправомірність його дій щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку. В листі від 29 липня 2015 року відповідач фактично погодився з її претензіями, повернувши розмір процентної ставки до початкового рівня, проте збільшив розмір останнього внеску. В подальшому банк фактично викрав у неї придбаний на кредитні кошти автомобіль. Вважає, що відповідач при укладенні кредитного договору використовував нечесну підприємницьку практику, приховавши від неї дійсну орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Просить визнати кредитний договір, укладений між нею та ПАТ «Ідея Банк» від 27 листопада 2013 року № 910.25968 недійсним.

26 січня 2018 року ПАТ «Ідея Банк» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що згідно укладеного 27 листопада 2013 року кредитного договору № 910.25068 ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 67 564,80 грн зі сплатою 13,49% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов'язання згідно кредитного договору. З 01 серпня 2015 року боржниця почала порушувати умови кредитного договору, ухиляючись від сплати платежів по кредиту та процентів за користування ним, що призвело до прострочення виконання зобов'язань. 30 грудня 2015 року їй направлено вимогу про виконання порушеного зобов'язання та дострокове повернення кредитних коштів. В 2016 році банком застосовано до відповідача стягнення заборгованості в позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет застави відповідно до вимог закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень», укладено відповідний договір купівлі-продажу транспортного засобу від її імені з третьою особою. Реалізовано предмет застави та погашено заборгованість за спірним кредитним договором в повному обсязі. Але, ОСОБА_1, зловживаючи своїми правами, «заблокувала» реєстрацію транспортного засобу новим власником за собою шляхом направлення заяви до правоохоронних органів, відкриття кримінального провадження по факту «угону» заставного транспортного засобу, що не відповідає дійсності. Новим власником у 2017 році було заявлено позовні вимоги до ПАТ «Ідея Банк» про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування реституції. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2017 року по справі № 461/7846/17 визнано недійсним та таким, що вчинений в результаті помилки договір купівлі-продажу автомобіля марки HYUNDAI, укладений 03 лютого 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Крім того, судом застосовано двосторонню реституцію. Станом на 24 січня 2018 року заборгованість відповідача за кредитним договором не погашена та становить 77 444,83 грн, з яких основний борг - 23 174,27 грн, прострочений борг - 29 369,53 грн, прострочені проценти - 22 667,46 грн, строкові проценти - 577,43 грн, дебіторська заборгованість - 1656,14 грн. Просить стягнути з ОСОБА_4 зазначену заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено у зв'язку з його необгрунтованістю.

Зустрічний позов ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 77 444 грн 83 коп. та судовий збір в сумі 1762 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 через представника - адвоката ОСОБА_2, посилаючись на те, що при ухваленні рішення судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, грубо порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її позов про визнання договору недійсним в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову про стягнення боргу за кредитним договором - відмовити за необгрунтованістю.

В доводах апеляційного скарги посилається на те, що судом не дотримано вимог ч. 4 ст. 265 ЦПК України. Суд не навів жодного мотиву, чому він вважає, що відносно ПАТ «Ідея Банк» не діють положення законів «Про банки і банківську діяльність», «Про захист прав споживачів» та «Про захист від недобросовісної конкуренції». Будь-яка оцінка відповідності дій ПАТ «Ідея Банк» нормам діючого законодавства відсутня. Суд беззаперечно прийняв і поклав в основу свого рішення повідомлення про збільшення кредитної ставки до 17,44%, при цьому не було надано жодної оцінки формі цього документу, а саме факту, що розмір щомісячних платежів залишився попереднім, тобто 13,49 %, а графіки платежів різняться лише розміром останнього платежу. Вказує, що суд повністю ухилився від дослідження факту вилучення предмета застави по кредитному договору. Окрім того, зазначає, що нараховані банком збитки є виключно результатом протиправних та некомпетентних дій працівників самого банку. Суд не навів аргументів про наявність в діях ОСОБА_1 будь-якої форми вини як підстави цивільно-правової відповідальності в порядку ст. 614 ЦК України. Крім того, нічим не мотивовано стягнення з ОСОБА_1 пені з порушенням положень ст. 258 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника - адвоката ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що посилання ОСОБА_1 на нечесну підприємницьку діяльність банку, введення її в оману, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Задовольняючи позов ПАТ «Ідея Банк» про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором, суд виходив з того, що відповідач не виконала взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, а тому права банку порушені та підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір № 910.25068, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 67564,80 грн. на строк 60 місяців, для придбання автомобіля HYUNDAI через ТОВ «Богдан-Авто Суми», зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,49% річних зі строком повернення до 27 листопада 2018 року (а. с. 5-6, Т. 1).

Свої зобов'язання банк виконав в повному обсязі, зокрема кошти в сумі 66 240,00 грн перераховано в рахунок оплати за транспортний засіб за реквізитами, вказаними в п. 1 параграфу 2 кредитного договору та кошти в сумі 1324,80 грн. - за страхування життя позичальника на рахунок ПрАТ СК «Уніка життя», що підтверджується копіями меморіальних ордерів № 910.25068 від 28 листопада 2013 року (а. с. 58-59, Т. 1).

Відповідно до параграфу 4 забезпеченням виконання зобов'язань за даним договором є застава транспортного засобу, вказаного в п. 2 параграфу 1 договору, згідно з договором застави транспортного засобу, який укладається сторонами. Позичальник погоджується, що з моменту реєстрації транспортного засобу у відповідному органі державної реєстрації транспортних засобів, до моменту реєстрації обтяження на транспортний засіб у державному реєстрі обтяжень рухомого майна, банк і позичальник є співвласниками транспортного засобу у рівних частках (по 50% кожен). Протягом вказаного вище терміну, позичальник та банк не мають права продавати (будь-яким іншим способом відчужувати) транспортний засіб, передавати його у володіння, користування чи розпорядження третім особам без попередньої письмової згоди другого співвласника. Право банку на частку транспортного засобу припиняється, з моменту реєстрації обтяження на транспортний засіб у державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а також у випадку, коли банк навмисно ухиляється від укладення договору застави транспортного засобу та реєстрації обтяжень протягом 90 календарних днів з моменту укладення цого договору.

Згідно параграфу 3 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 3,9900% (маржа банку). Змінна частина ставки на дату видачі кредиту (за рішенням Правління банку) становить 9,5000 %, що з Маржою банку становить 13,4900%.

19 травня 2014 року на адресу ОСОБА_1 направлено лист з повідомленням про зміну з 02 червня 2014 року ставки за користування кредитними коштами до 17,44 %, згідно рішення Правління ПАТ «Ідея Банк» № 02/04-3 від 02 квітня 2014 року. Також їй було надіслано розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки та графік щомісячних платежів (а. с. 67-72, т. 1).

Починаючи з 02 червня 2014 року встановлено діючу відсоткову ставку на рівні 17,44% з незмінними ануїтетними платежами впродовж дії кредитного договору, але зі збільшеним останнім платежем.

Пунктом 5 параграфу 3 кредитного договору банк повідомляє позичальника про зміну розміру процентної ставки та надсилає позичальнику новий графік щомісячних платежів листом без внесення змін (доповнень) до договору не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої почне діяти нова ставка. Таке повідомлення вважається надісланим в день його відправлення на адресу позичальника, що зазначена в цьому Договорі. До направлення повідомлення на адресу позичальника поштою прирівнюється також і його вручення позичальнику, члену його родини чи представнику позичальника під розписку. Новий графік щомісячних платежів стає невід'ємною частиною цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи стосовно зміни графіку, процентної ставки або інших питань, що зазначені у повідомленні №16.1-05/54093 та направлені за належною адресою, ОСОБА_1 не зверталася.

12 травня 2015 року ОСОБА_1 направлено листа за № 06.2/60053 з повідомленням про зміну розміру змінної частини процентної ставки до 27,00 % річних з 01 липня 2015 року (а.с.7, Т. 1).

Не погодившись зі збільшенням процентної ставки ОСОБА_1 направила 15 червня 2015 року лист на адресу начальника відділення ПАТ «Ідея Банк» (а.с.8, Т. 1).

Листом від 29 липня 2015 року банк повідомив позичальника про повернення відсоткової ставки по кредитному договору № 910.25068 від 27 листопада 2013 року до її попереднього рівня та надіслав новий графік сплати щомісячних платежів, який стає невід'ємною частиною кредитного договору (а. с. 9-10, Т. 1).

30 грудня 2015 року банк направив на адресу ОСОБА_1 вимогу виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу в порядку ст. 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень», так як станом на 30 грудня 2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором на загальну суму 60 711,46 грн (а. с. 88, Т. 1).

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 12 грудня 2013 року, на момент укладення кредитного договору на автомобіль марки «HYUNDAI», номер державної реєстрації НОМЕР_1, 2013 року випуску, колір синій зареєстроване обтяження (а.с.136-13, Т. 1).

Як вбачається з акту огляду технічного стану, комплектності та прийняття автотранспортного засобу від 26 жовтня 2015 року, ОСОБА_1 передала представнику ПАТ «Ідея Банк» даний автомобіль (а.с.138).

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2017 року по справі № 461/7846/17 встановлено, що між ОСОБА_5 та ПАТ «Ідея Банк», від імені якого діяв ОСОБА_6, який є одночасно заставодержателем за договором застави транспортного засобу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Я.М. 11.12.2013 року за р.№3943, заставодавцем за яким є ОСОБА_1, укладено договір купівлі-продажу від 03 лютого 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Волинською Л.В., зареєстрований в реєстрі за №292.

Вказаним рішенням суду визнано недійсним та таким, що вчинений в результаті помилки договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, укладений 03 лютого 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Застосовано наслідки недійсності у вигляді реституції та приведено сторони договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного в порядку ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень» у первісний стан, в тому числі ПАТ «Ідея Банк» повернути ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 173 500 грн, сплачені за договором купівлі-продажу транспортного засобу; ПАТ «Ідея Банк» відновити записи у державному реєстрі обтяжень рухомого майна щодо обтяження предмету застави, а саме автомобіля марки «HYUNDAI», модель і-10, легковий комбі-В, 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, колір синій в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 910.25068 від 27 листопада 2013 року, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1; ОСОБА_5 повернути ПАТ «Ідея Банк» даний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ (а. с. 79-80, Т. 1).

ОСОБА_1 26 жовтня 2015 року з приводу вилучення автомобіля офіційно звернулася до правоохоронних органів. 27 листопада 2015 року слідчим відділенням Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області було відкрито кримінальне провадження №0006397 і ведеться офіційне досудове розслідування.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 грудня 2017 року накладено арешт на вказаний автомобіль та постановлено після встановлення місця знаходження транспортного засобу встановити місце зберігання на території Сумського ВП ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Охтирська, 14 (а.с.125).

Як на підставу своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що спірний кредитний договір укладено банком з використанням нечесної підприємницької практики, а саме банк приховав від неї дійсну орієнтовну сукупну вартість кредиту. Проте зазначені обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтами регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Зідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із ст. 1054 ЦК України (в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі Правила), банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладання кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У кредитному договорі, укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» 27 листопада 2013 року, зазначена сума кредиту, дата видачі кредиту, мета, для якої надається кредит, річна процентна ставка, порядок зміни розміру процентної ставки, умови повернення кредиту, нарахування та сплата відсотків, право дострокового виконання зобов'язань за договором та його умови, додатками до договору є графік щомісячних платежів, в якому зазначена сума необхідного платежу, строк внесення платежів, а також розрахунок сукупної вартості кредитування та реальної процентної ставки, які підписані ОСОБА_1 (а. с. 50-57). Таким чином сторони досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Крім того в п. 2 параграфу 10 кредитного договору зазначено, що позичальник заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті що містяться в Договорі та кредитній справі Позичальника в Банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; Банк повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначена інформація йому відома та зрозуміла, з вказаним Законом він ознайомлений; він ознайомився з Тарифами Банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу Договору з усіма додатками до нього йому вручено Банком при підписанні Договору; умови Договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що при укладенні спірного правочину сторони погодили його умови, ОСОБА_1 засвідчила, що банком надана їй вся необхідна інформація про кредитні умови, в тому числі розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки; не оскаржувала й не порушувала питання про розірвання кредитного договору, виконувала умови договору, сплачуючи кредитні кошти та проценти, а отже, не вважала його таким, що укладений банком з використанням нечесної підприємницької практики. Подання ОСОБА_1 після отримання та використання кредитних коштів, майже через три роки після укладення кредитного договору, позову про визнання його недійсним є порушенням такої засади цивільного законодавства, як добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не погоджувалася з підвищенням процентної ставки до 17,44 % річних. Дії банку по підвищенню змінюваної процентної ставки до вказаного розміру відповідають умовам кредитного договору.

Так, параграф 3 кредитного договору містить порядок зміни розміру процентної ставки. Банк повідомляє Позичальника про зміну розміру процентної ставки та надсилає Позичальнику новий Графік щомісячних платежів листом без внесення змін (доповнень) до Договору не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої почне діяти нова ставка. Таке повідомлення вважається відісланим в день його відправлення на адресу Позичальника, що зазначена в цьому Договорі. Позичальник стверджує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають зі змінної частини ставки за весь період кредитування і погоджується на ці ризики. Порядок зміни розміру та розрахунку процентної ставки, визначений умовами кредитного договору відповідає положенням ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України.

Як зазначалося вище 19 травня 2014 року на адресу ОСОБА_1, зазначену в кредитному договорі, направлено лист з повідомленням про зміну з 02 червня 2014 року ставки за користування кредитними коштами до 17,44 %, згідно рішення Правління ПАТ «Ідея Банк» № 02/04-3 від 02 квітня 2014 року, а також розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки та графік щомісячних платежів.

Жодних заперечень з приводу підвищення розміру процентної ставки ОСОБА_1 до банку не направляла, продовжувала вносити платежі, спрямовані на погашення кредитної заборгованості, в тому числі по сплаті процентів за новою ставкою, тобто фактично погодилася зі зміною розміру процентної ставки до 17,44 % річних.

Колегія суддів також погоджується з наявністю підстав для задоволення вимог ПАТ «Ідея Банк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором, виходячи з наступного.

Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦПК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Параграфом 5 кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення кредиту в разі прострочення оплати чергового ануїтетного платежу (його частини) більше ніж за один календарний місяць.

Згідно наданого банком розрахунку (а.с.55-57, 217-219, т. 1), станом на 24 січня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 77 444 грн 83 коп., з яких: основний борг - 23174, 27 грн, прострочений борг - 29369, 53 грн, прострочені проценти - 22 667, 46 грн, строкові проценти - 557 43 грн, дебіторська заборгованість (оплата за страхування при видачі кредиту) - 1656,14 грн.

Враховуючи, що заборгованість за кредитним договором ОСОБА_1 не сплачена та вона не вчиняє жодних дій по її погашенню, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з неї на користь банку 77 444 грн 83 коп. боргу за кредитним договором.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_1 пеню з порушенням положень ст. 258 ЦК України, так як позовні вимоги про стягнення пені банком в даній справі не заявлені.

Твердження апелянта щодо того, що банк маючи можливість задовольнити всі свої матеріальні претензії за рахунок, вилученого у ОСОБА_1, предмета застави, через непрофесійність та протиправність дій своїх співробітників цього не зробив, колегія суддів не бере до уваги, так як з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вчиняла дії, які свідчать про її незгоду з реалізацією предмета застави, а саме звернулась до правохоронних органів з приводу вилучення у неї працівниками банку автомобіля, в результаті чого автомобіль було оголошено у розшук, що стало підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу даного транспортного засобу, за рахунок якого була можливість погасити заборгованість за кредитним договором.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність в оскаржуваному рішенні належних мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України не є підставою для скасування рішення суду, так як справа по суті судом вирішена правильно.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 21 жовтня 2018 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на суму 2643 грн 00 коп. до ухвалення апеляційним судом судового рішення.

Враховуючи те, що відсутні підстави для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги відхилені, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню 2643 грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану через представника - адвоката ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2643 гривні 00 копійок за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик