ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Чернівці

Справа №718/1799/18

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар Ковальчук Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 6 вересня 2018 року, (головуючий у 1-й інстанції Мізюк В.М.),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18 січня 2008 року між ним та ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір №CVSNGB00000143, за умовами якого банк надав кредит в розмірі 25800 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 1% на місяць з кінцевим терміном повернення до 18 січня 2013 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору між ним та відповідачем укладено іпотечний договір №CVSNGB00000143 від 18 січня 2008 року, за яким він передав в іпотеку є квартиру загальною площею 66,01 кв. м, що розташована по АДРЕСА_1.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 ____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/73/18 Категорія 59

грудня 2009 року з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 4 вересня 2009 року у розмірі 27196,32 доларів США.

У червні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повторно звернулося до суду з позовом про стягнення з нього суми кредитної заборгованості.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 25 грудня 2014 року змінено рішення Кіцманського районного суду від 22 жовтня 2013 року про стягнення 78785,30 доларів США, стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 6138,63 доларів США, що станом на 22.10.2013 року становить 47958 грн.

11.10.2017 року постановою державного виконавця Кіцманського ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54841049 з виконанням виконавчого листа № 718/1859/13-ц.

У кінці грудня 2017 року на депозитний рахунок Кіцманського відділу ДВС позивачем було внесено загальну суму боргу в розмірі 151234 грн 86 коп.

23 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. було вчинено виконавчий напис №22518, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 66634,59 доларів США, що за курсом 25,96 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.07.2017 року складає 1729833 грн 95 коп.

Вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», оскільки при його вчиненні не перевірено безспірність заборгованості перед кредитором, виконавчий напис вчинений з пропущенням строків, передбачених законодавством, банком неправильно здійснено розрахунки заборгованості, на основі яких вчинявся оскаржуваний виконавчий напис.

Просив визнати таким, що не підлягає виконанню зазначений виконавчий напис.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 6 вересня 2018 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. 23 листопада 2017 року, зареєстрованим в реєстрі за № 22518, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» несплачену в строк відповідно до умов кредитного договору №CVSNGB00000143 від 18.01.2008 року заборгованість у розмірі 66634,59 доларів США, що за курсом 25,96 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.07.2017 року складає 1729833 грн 95 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 23137,02 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 8714,95 доларів США, заборгованість за комісією у розмірі 276,63 доларів США, заборгованість за пенею у розмірі 34505,99 доларів США.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн 80 коп.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з'ясуванням обставин справи, порушенням норми матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що банком на адресу позивача було направлено письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором й відповідачу було відомо розмір нарахованої заборгованості та наслідки невиконання своїх зобов'язань. Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що на момент вчинення спірного виконавчого напису позивач не погоджувався з вимогами банку, заперечень з приводу неправомірності розрахунку заборгованості за кредитом.

Апелянт просить скасувати рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 6 вересня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис, оскаржуваний позивачем, вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема не враховано та не перевірено факту про безспірність заборгованості, а також не враховано, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 18 січня 2008 року між ним та ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір №CVSNGB00000143, за умовами якого банк надав кредит в розмірі 25800 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 1% на місяць з кінцевим терміном повернення до 18 січня 2013 року.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 25 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 134576 грн 24 коп.

11.10.2017 року постановою державного виконавця Кіцманського ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області Григорчаком А.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54841049 з виконанням виконавчого листа № 718/1859/13-ц (а.с.7).

У кінці грудня 2017 року на депозитний рахунок Кіцманського відділу ДВС позивачем було внесено загальну суму боргу в розмірі 151234 грн 86 коп., з яких 129726 грн 64 коп. на погашення заборгованості за кредитом, що вбачається з копії листа Кіцманського районного відділу ДВС від 20.03.2018 року №2674 (а.с. 8).

23 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. було вчинено виконавчий напис №22518, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за вказаним кредитним договором №CVSNGB00000143 у розмірі 66634,59 доларів США, що за курсом 25,96 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.07.2017 року складає 1729833 грн 95 коп. за період з 18.01.2008 року по 18.07.2017 року (а.с. 9).

Постановою державного виконавця Кіцманської ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Охрим І.В. від 4 квітня 2018 року відкрито виконавче провадження №56102909 з виконання зазначеного вище виконавчого напису нотаріуса.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18).

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що надана банком виписка з рахунку не підтверджує належним чином безспірність заборгованості, відсутні докази надання первинних бухгалтерських документів щодо здійснення часткового погашення кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не заперечувалася правомірність розрахунку боргових зобов'язань при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, що свідчить про безспірність боргових зобов'язань, є необґрунтованими. Відсутність заперечень боржника щодо нарахованої кредитної заборгованості не є підтвердженням її безспірності.

Як встановлено судом, за кредитним договором, на виконання кого вчинено виконавчий напис нотаріусом, було стягнуто заборгованість, у процесі виконання рішення суду боржником здійснювалися проплати, а, отже, заборгованість не є безспірною.

Крім того, у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який перевищує загальний строк позовної давності (з 18 січня 2008 року по 18 липня 2017 року), тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що виконавчий напис вчинено у межах строку на його вчинення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Як встановлено судом першої інстанції, прострочена заборгованість виникла з 4.09.2009 року, строк дії договору закінчився 18.01.2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, встановивши, що між сторонами існує спір з приводу наявності і розміру заборгованості за указаним кредитним договором, з урахуванням того, що вимога банку щодо повернення кредитних коштів пред'явлена до позивача після спливу трирічного строку з моменту виникнення у банку такої вимоги, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що оскаржуваний позивачем виконавчий напис вчинено з порушенням вищезазначених вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 6 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 6 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді: