Справа № 466/1924/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2018 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Ваврин М. М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_6 опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи КЗ ЛОР «Будинок дитини №2 для дітей з пораженням центральної нервової системи і порушенням психіки», ОСОБА_5 про повернення відібраної дитини та припинення стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

15 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулась із позовною заявою до ОСОБА_6 опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа КЗ ЛОР «Будинок дитини №2 для дітей з пораженням центральної нервової системи і порушенням психіки», в якій просила суд ухвалити рішення, яким поновити їй батьківські права щодо її дитини ОСОБА_7, 02.10.2015 р. н., повернути їй дитину та припинити стягувати з неї аліменти на утримання її доньки в сумі 500,00грн.

23 березня 2018 року на адресу суду надійшло уточнення до позовної заяви від позивача, в якому просить суд ухвалити рішення, яким повернути відібрану дитину - ОСОБА_7, 02.10.2015 р. н матері ОСОБА_1, припинити стягувати з неї аліменти на утримання її доньки та стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 червня 2017 року у неї була відібрана донька ОСОБА_7,02.10.2015р.н. без позбавлення батьківських прав. Рішення мотивоване тим, що вона не займається вихованням і доглядом за дитиною, не створила належних умов для проживання та розвитку доньки, окрім цього зловживає спиртними напоями, залишає дитину без нагляду. На підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації № 758 від 13.12.2016 року дитину відібрано від матері та батька та влаштовано в будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки. Окрім цього, рішенням суду з неї стягнуто аліменти на утримання її дитини.

На теперішній час вона змінила свій спосіб та умови життя, спиртними напоями не зловживає, має постійне місце проживання і роботи. З 06.11.2017 року вона добровільно прибула в Центр реабілітації «Спільнота в діалозі» при монастирі Святого Вікентія де ОСОБА_8 церкви, що знаходиться у Одеській області, с. Фонтанка. Має можливість і бажання виконувати всі батьківські обовязки, приймати участь в житті дитини, піклуватися про її фізичний та духовний розвиток, утримувати матеріально. Тому звернулася в суд за захистом своїх прав та просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивачка надала пояснення щодо викладених позовних вимог та просила позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 теж підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, відмовилась від позовної вимоги про стягнення судового збору з відповідача та просили допустити негайне виконання рішення.

Представник відповідача ОСОБА_6 опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_3 проти позову заперечив, проте в подальшому, після пояснень позивачки, схилився до думки, що пріоритетне право належить батькам перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Представник третьої особи КЗЛОР «Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки» в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату і час судового засідання.

ОСОБА_5, біологічний батько дитини, залучений третьою особою судом під час підготовчого судового засідання, позовні вимоги підтримав. В судовому засіданні пояснив, що КЗЛОР «Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки» не в силі належним чином доглядати за дитиною, просить дитину повернути матері.

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, допитавши свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матірю малолітньої ОСОБА_7, 02.10 2015р. н., що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження дитини, виданого 26.01.2017 року (а. с.8). 16 червня 2017 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова малолітня ОСОБА_7 була відібрана від батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без позбавлення батьківських прав та з них було стягнуто на користь КЗЛОР «Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки» аліменти на утримання дитини. Рішення мотивоване тим, що мати і батько вихованням та утриманням дитини належним чином не займались, зловживали своїми батьківськими правами, зловживали спиртними напоями, що створювало небезпеку для життя та здоровя дитини. На підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації № 758 від 13.12.2016 року дитину відібрано від матері та батька та влаштовано в будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки.

06.11.2017 року ОСОБА_1 добровільно прибула в Центр реабілітації «Спільнота в діалозі» при монастирі Святого Вікентія де ОСОБА_8 церкви, що знаходиться у Одеській області, с. Візирка, де вона, станом на теперішній час, проживає та перебуває на реабілітації, що підтверджується довідкою о. Віталія Новака СМ, настоятеля, відповідального за «Спільноту в діалозі» (а. с.9).

Згідно висновку служби у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області №01-17/411 від 11.06.2018 року, проведено обстеження умов проживання позивача і встановлено, що у Центрі реабілітації «Спільнота в діалозі» створено усі необхідні умови для всебічного та гармонійного розвитку, лікування як матері так і дитини. Повернення дитини матері є доцільним та в інтересах дитини.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9, повідомила, що вона є матірю позивачки, за час перебування на реабілітації її донька кардинально змінилася, алкоголю не вживає, веде добропорядний спосіб життя.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10, яка є монахинею Селезіянського згромадження. повідомила, що за 10 місяців перебування на реабілітації ОСОБА_1 абсолютно змінилася в добру сторону, веде добропорядний спосіб життя.

Згідно ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, навчання, створити належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. ст. 8, 11, 15 того ж Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Відповідно до ч.3 ст.170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може ухвалити рішення про повернення їм дитини.

Наявні у справі докази дозволяють встановити, що мати ОСОБА_1 має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерела існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Керуючись ст. 3 Конвенції про права дитини, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., ст. ст. 8, 11, 12 ,15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.151,ч.3 ст.170 СК України; ст. ст. 258-259, 263-265, 273, 280-284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов задовольнити повністю.

Повернути ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 її дитину - ОСОБА_7, 02.10.2015р.н., яка згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 червня 2017 року у неї була відібрана.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_7,02.10.2015р.н. на підстві рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 червня 2017 року №466/10627/16-ц.

Допустити негайне виконання рішення в частині повернення дитини та припинення стягнення аліментів.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 14 серпня 2018 року.

Суддя ОСОБА_11