КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/1409/2018 Головуючий в 1 інстанції - Волошин В.О.
Унікальний № 761/7911/15-ц Суддя-доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Семенюк Т.А., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року про задоволення заяви ОСОБА_3 щодо заміни сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою, в якій просив замінити стягувача у виконавчому провадженні, відкритому Шевченківським районним відділом ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві з примусового виконання виконавчого листа №761/7911/15-ц від 25.11.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 трьох відсотків річних у розмірі 2932 грн. 20 коп. та інфляційних втрат у розмірі 9317 грн. 78 коп.

В обґрунтування вимог заяви послався на те, що виплати, стягнуті Шевченківським районним судом м. Києва у рішенні від 26.04.2016 року, на підставі якого було видано зазначений вище виконавчий лист, виникли, у зв'язку з невиконанням боржником умов договору позики від 13.09.2000 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Між тим, 02 грудня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 13.09.2000 року, у зв'язку з чим останній, як єдина особа, яка має право вимоги до боржника, звернувся до суду з даною заявою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року заяву задоволено та замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №761/7911/15-ц від 25.11.2016 року з ОСОБА_4 на ОСОБА_3.

В поданій апеляційній скарзі боржник просить указану ухвалу скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви відмовити. Скаржник посилається на те, що ним виконано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2016 року та погашено заборгованість у повному розмірі, а тому підстав для заміни сторони виконавчого провадження немає. Крім того, зазначає, що договором про відступлення права вимоги від 02 грудня 2016 року регламентується питання виключно щодо прав вимоги за договором позики від 13.09.2000 року, в той час як окремий договір про відступлення права вимоги за зобов'язаннями про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат - відсутній.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2016 року задоволено частково позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Стягнуто з відповідача на користь позивача три відсотки річних у розмірі 2932 грн. 20 коп. та інфляційні втрати у розмірі 9317 грн. 78 коп.

Указані платежі, що передбачені ст. 625 ЦК України, виникли у зв'язку з несвоєчасним виконанням позичальником ОСОБА_2 умов договору позики, що був укладений між сторонами 13.09.2000 року.

Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 01.06.2017 року відкрито виконавче провадження №54048717 з примусового виконання виконавчого листа №761/7911/15-ц, виданого 25.11.2016 року на підставі зазначеного вище рішення суду.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про заміну стягувача у виконавчому провадженні, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що з матеріалів справи об'єктивно вбачається перехід до заявника права вимоги до боржника за відповідним правочином.

Так, 02 грудня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 13.09.2000 року /а.с. 196/.

29 березня 2017 року між ОСОБА_6, яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_4, та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги за договором застави, укладеним 13.09.2000 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на забезпечення виконання останнім своїх зобов'язань за договором позики /а.с. 197/.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

А відповідно до ч.ч.1-2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, керується наявністю чинного договору про відступлення права вимоги, дійсність якого скаржником не оспорювалася.

За змістом правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі №6-122цс13, та виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_3 про заміну стягувача у виконавчому провадженні, обґрунтовано захистив права та інтереси заявника, як єдиної особи, що має право вимоги до боржника.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в тій частині, що заявником не надано суду договору про відступлення права вимоги за спірними зобов'язаннями, з огляду на наступне.

Так, зі змісту рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2016 року вбачається, що стягнуті з відповідача на користь позивача три відсотки річних у розмірі 2932 грн. 20 коп. та інфляційні втрати у розмірі 9317 грн. 78 коп. виникли у зв'язку з невиконанням позичальником ОСОБА_2 умов договору позики та договору застави від 13.09.2000 року.

При цьому, в договорі про відступлення права вимоги від 02.12.2016 року ОСОБА_4 відступив на користь ОСОБА_3 усі права та обов'язки за указаним вище договором позики.

В договорі про відступлення права вимоги від 29.03.2017 року ОСОБА_4 відступив на користь ОСОБА_3 усі права та обов'язки за указаним вище договором застави.

Таким чином, незважаючи на те, що в договорі від 02.12.2016 року сторони передбачили подальше укладення договору переуступки права вимоги за зобов'язаннями про стягненні пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, укладення такого договору не є обов'язковим, оскільки указані зобов'язання безпосередньо випливають з положень ст. 625 ЦК України та з умов договорів позики і застави від 13.09.2000 року, права вимоги за якими отримав ОСОБА_3.

Щодо посилання скаржника на те, що ним у повному обсязі виконано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2016 року, то суд зазначає наступне.

Так, скаржником дійсно надано суду копії квитанцій про сплату сум, передбачених судовим рішенням, а також виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Між тим, постановою від 07.11.2017 року державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві Веред Катерини Миколаївни на підставі положень п.5 ч.1 ст.34 та ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» зупинено вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №54048717 до вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Зазначена постанова та бездіяльність державного виконавця були предметом перегляду в межах провадження № 4-с/761/168/2018 за скаргою ОСОБА_2, однак у задоволенні такої скарги судом будо відмовлено.

Таким чином, після вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, грошові кошти, сплачені боржником на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2016 року, будуть перераховані стягувачеві, а тому будь-які права ОСОБА_2, як боржника у виконавчому провадженні, не будуть порушені.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.374,375 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 07 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді