БАБУШКІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 57
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2018 року суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Шевцова Т.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна та визнання права власності щодо квартири АДРЕСА_2

31 жовтня 2016 року ухвалою суду було частково задоволено клопотання позивача про забезпечення позову - до вирішення спору по суті заборонено ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з відчуження у будь-який спосіб квартири АДРЕСА_2

22 лютого 2018 року за клопотанням представника позивача у зв'язку із набранням чинності новою редакцією Цивільного процесуального кодексу України - ухвалою суду постановлено цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна та визнання права власності - розглядати в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування заявлених позовних вимог з врахуванням остаточних доповнень до позовної заяви позивач ОСОБА_2 посилався на те, що з жовтня 2009 року по 01 вересня 2011 року він та відповідачка ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та жили сумісно спочатку у квартирі, що належала ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 - з жовтня 2009 року по квітень 2012 року, а потім - в спірній квартирі АДРЕСА_2, яку сторони придбали за спільні кошти під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в якій спільно зі сторонами також мешкав син позивача від попереднього шлюбу ОСОБА_5. Зазначає, що факт спільного проживання з відповідачкою можуть підтвердити свідки, які були очевидцями зазначених подій. Також за час спільного проживання до реєстрації шлюбу (яка відбулася 02.09.2011р.) вони з відповідачкою здійнили кілька довготривалих спільних подорожей за кордон, зокрема: з 15 по 22 лютого 2009 року - до Єгипту (м. Шарм-Ель-Шейх); з 21 липня по 02 серпня 2009 року - до Таїланду (м. Бангкок); з 20 по 30 жовтня 2009 року - до Мальдивських островів; з 28 січня по 11 лютого 2010 року - до Домініканської республіки; з 24 по 31 жовтня 2010 року - до Туреччини (м. Анталія); з 14 по 21 лютого 2011 року - до ОАЕ; з 08 по 20 червня 2011 року - до Сінгапуру та Балі; а також після реєстрації шлюбу подорожували до: з 16 по 25 вересня 2011 року - до Іспанії (м. Барселона). Зазначає, що якщо підрахувати загальну суму витрачених ним на всі зазначені подорожі грошей за період з 2009 року по дату реєстрації шлюбу (02.09.2011р.), то вийде сума біля 200 000,00 гривень, що вдвічі перевищує вартість придбаної ним з відповідачкою квартири АДРЕСА_2 в розмірі 106 978,00 /сто шість тисяч дев'ятсот сімдесят вісім/ гривень, зазначену у договорі купівлі-продажу від 30.06.2011р., укладеному між гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_3 та посвідченому ПН ДМНО Бондаренко В.Г., зареєстрованому за реєстр. № 739. Позивач зазначає, що спірна квартира придбана за спільні кошти в період спільного проживання з відповідачкою без шлюбу, а оформлена на ім`я відповідачки, яку він кохав та вважав своєю дружиною, оскільки жили вони однією сімєю та все одно мали намір невдовзі зареєструвати шлюб в офіційному порядку - позивач не заперечував проти укладення договору купівлі-продажу квартири від імені ОСОБА_3 Також зазначає, що з лютого 2012 року по квітень 2014 року - ним з його карткового рахунку, відкритому в ПАТ «ПриватБанк» здійснювалися усі комунальні платежі по спірній квартирі, що підтверджується відповідною довідкою банку та квитанціями про здійснення розрахунків за зазначений період. Додатково ОСОБА_2 підтверджує довідками з органів ДФС свої офіційні доходи за період з 2009 по 2014 роки включно, зазначаючи про наявність фінансової можливості на придбання спірної квартири за особисті кошти. Отже, обґрунтовуючи придбання 30 червня 2011 року квартири АДРЕСА_2 в період фактичного проживання однією сім`єю без шлюбу з відповідачкою ОСОБА_3 (з жовтня 2009 року по 01 вересня 2011 року), виходячи з приписів ст. ст. 60, 61, 63, 69,70, 74 СК України, ст. ст. 355, 368, 372, 392 ЦК України - вважає, що ця квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності , у зв'язку з чим на це нерухоме майно поширюються положення Глави 8 Сімейного Кодексу України, тобто у випадку його подалу між власниками потрібно виходити із равенства часток співвласників. Просить встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу його - ОСОБА_2 - та ОСОБА_3 в період з жовтня 2009 року по 01 вересня 2011 року включно; визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визначити частку ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 в розмірі ? та частку , яка належить ОСОБА_3 - в розмірі ?; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2

Відповідачка ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, надала суду заяви по суті справи у вигляді письмових заперечень на позов. Обґрунтовуючи викладену в них правову позицію зазначала, що спірна квартира АДРЕСА_2 - є її особистою приватною власністю та придбана нею за особисті кошти до укладення шлюбу з позивачем, а тому не відноситься до спільного сумісного майна, нажитого за період фактичного проживання ними однією сім`єю як чоловіка та жінки, отже не підлягає поділу між ними, зазначає, що на момент придбання спірного об'єкту нерухомого майна , а саме: 30.06.2011р. - вона та позивач не були сім`єю. Також звертає увагу суду на той факт, що до жовтня 2010 року ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, його колишньою дружиною, з якою мешкав аж до розлучення. А з березня 2011 року вони спілкувалися та перебували на стадії так званого «гостьового шлюбу», не вели спільного господарства , лише зустрічалися та проводили разом час, проживаючи окремо, не як сім`я. Сторони не були пов'язані спільним побутом, не мали взаємних прав та обов'язків , окремо вирішували питання утримання, окремо набували права власності на майно, визначаючи його особистою приватною власністю. Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази ведення сторонами спільного господарства, спільного бюджету, придбання спільного майна. Зазначає, що квартиру купувала для сина, хоча оформила її на себе, повідомила позивача про намір купити ще одну квартиру собі, після чого він запропонував одружитися. Після покупки спірної квартири відповідачкою, сторони одружилися, а син позивача - ОСОБА_5 - за згодою відповідачки, деякий час проживав спільно з ними за адресою місця розташування спірної квартири . ОСОБА_3 не заперечує те, що вона спілкувалася із ОСОБА_2 в період с березня 2011 року та до офіційної реєстрації шлюбу, проте поїздки за кордон не є доказами ведення спільного господарства, а також спільного проживання однією сім`єю , а лише особистою думкою позивача, а свідки з її сторони зможуть спростувати твердження позивача та інших осіб щодо проживання позивача та відповідача разом в спірній квартирі. Вважає, що позивач намагається неправомірним шляхом заволодіти майном, що належить їй на праві особистої приватної власності. Після розірвання шлюбу між сторонами розділ майна не проводився, жодної письмової угоди про добровільний розподіл майна, яке вважається спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не укладався. Вважає, що надані позивачем на підтвердження факту оплати комунальних платежів за користування спірною квартирою квитанції не можуть бути доказами сплати саме ним цих платежів, тому що в квитанціях в якості платника зазначені або ОСОБА_3 (як нова власниця квартири), або ОСОБА_9 (як попередня власниця), та зі змісту цих документів не видно, що оплату проводив саме позивач. Зазначає, що в дійсності всі платежі здійснювала сама відповідачка, про що в неї є усі квитанції та чекі. Просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7 та ч. 4 ст. 274 ЦПК України розгляд справи відбувається у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків , передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справиі на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при їх невизнані сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до приписів п. 5) ч. 1 ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту: 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно зі ст. 74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

Судом встановлені та не підлягають доказуванню виходячи з приписів ч. 5 ст. 82 ЦПК України, такі обставини, викладені у рішенні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.10.2010р. по цивільній справі за № 2-2565/10 (т. І, а.с. 170,171) за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 20.11.2010р. - що ОСОБА_2 перебував з 23 квітня 1999 року у зареєстрованому шлюбі з гр. ОСОБА_8, який було розірвано зазначеним рішенням з підстав розпаду сім`ї та внаслідок фактичного припинення шлюбно-сімейних відносин між сторонами з вересня 2010 року. Від цього шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_8 мають двох дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5

Судом встановлено та підтверджується письмовими доказами, зокрема: нотаріально посвідченими заявами осіб, клопотання про виклик и допит яких у якості свідків з боку позивача було задоволено у судовому засіданні з розгляду даної цивільної справи, яке відбулося 22.11.2016р. /т. І, а.с. 162 - 166/ до набрання чинності новою редакцією ЦПК України від 03.10.2017р. та до переходу до слухання даної цивільної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також заявками на здійснення подорожей, оформленими спільно на ім`я позивача та відповідачки, товарними чеками, оплаченими позивачем ОСОБА_2 на виконання зобов'язань за договорами на туристичне обслуговування з отримання послуг з питань здійснення спільних з відповідачкою подорожей за кордон /т. І, а.с. 20-37, 187 - 204/, дорученнями від 09.11.2010р. та від 06.05.2009р., виданими відповідачкою на ім`я позивача на право користування та розпорядження належними їй на праві власності автомобілями DAEWOO SENS та MERSEDES-BENZ відповідно /т. І, а.с.229, 230/ - що позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 познайомилися у лютому 2009 року, почали зустрічатися та спілкуватися, неоднократно спільно подорожували за кордон в період до реєстрації шлюбу (яка відбулася 02.09.2011р.) вони з відповідачкою здійнили кілька подорожей за кордон, зокрема: з 15 по 22 лютого 2009 року - до Єгипту (м. Шарм-Ель-Шейх); з 21 липня по 02 серпня 2009 року - до Таїланду (м. Бангкок); з 20 по 30 жовтня 2009 року - до Мальдивських островів; з 28 січня по 11 лютого 2010 року - до Домініканської республіки; з 24 по 31 жовтня 2010 року - до Туреччини (м. Анталія); з 14 по 21 лютого 2011 року - до ОАЕ; з 08 по 20 червня 2011 року - до Сінгапуру та Балі; а також після реєстрації шлюбу подорожували до: з 16 по 25 вересня 2011 року - до Іспанії (м. Барселона). З вересня 2010 року позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 почали проживати разом як одна сім`я у квартирі ОСОБА_3 за адресою: м. Кам`янське (колишня назва - «Дніпродзержинськ»), АДРЕСА_4. Та за спільним рішенням з попередньою дружиною - ОСОБА_8 - ОСОБА_2 переїхав жити до ОСОБА_11 за зазначеною адресою - разом з їхньою спільною донькою ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 В цій квартирі сторони разом з сином відповідачки від попереднього шлюбу - ОСОБА_7 - та донькою позивача за попереднім шлюбом - ОСОБА_10 - проживали в період з вересня 2010 року по листопад 2011 року як одна сім`я: вели спільне господарство, облаштовували помешкання, подорожували, планували офіційне оформлення шлюбних відносин, ростили дітей та купували речі побутового вжитку /т. І, а.с. 38,39/. Тобто, між позивачем та відповідачкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. В листопаді 2011 року донька позивача за попереднім шлюбом ОСОБА_10 повернулася жити до матері ОСОБА_8, а їх спільний з ОСОБА_2 син ОСОБА_12 переїхав жити до батька у квартиру ОСОБА_11 за адресою: м. Кам`янське (колишня назва - «Дніпродзержинськ»), АДРЕСА_4. І вони почали жити разом: ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_7 (син ОСОБА_11 від попереднього шлюбу) та ОСОБА_11 за зазначеною адресою до квітня 2012 року.

30 червня 2011 року, в період перебування сторін по справі у фактичних шлюбних відносинах вони придбали квартиру АДРЕСА_2, уклавши між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, посвідчений ПН ДМНО Бондаренко В.Г., зареєстрований за реєстр. № 739. Згідно до умов зазначеного договору /п. 2.1./ продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 106 978,00 /сто шість тисяч дев'ятсот сімдесят вісім/ гривень.

Виходячи з аналізу наданих сторонами у справі довідок органів ДФС про отримані позивачем та відповідачкою доходи за період з 2009 по 2011 роки включно /т. І, а.с. 101 - 103; 160/, та за відсутності інших доказів на підтвердження майнового стану відповідачки ОСОБА_3 на момент оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири - суд приходить до висновку про наявність фінансової можливості здійснити таке придбання сторонами тільки на основі спільного фінансування її вартості.

Судом також встановлено, що через два місяці після придбання спірної квартири - 02 вересня 2011 року позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 зареєстровали шлюб /т. І, а.с. 15/, який було припинено внаслідок його розірвання за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 вересня 2013 року у зв'язку з фактичним припиненням між ними шлюбно-сімейних відносин з 01 січня 2013 року /т. І, а.с. 110/.

Зазначені вище обставини знаходять своє підтвердження у посвідчених ПН ДМНО Хоміч О.М. поясненнях колишньої дружини позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8, які було надано до суду в якості доказів, на підтвердження позовних вимог за даною цивільною справою. Згідно до них ОСОБА_8 зазначає, що вона знаходилася з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 1999 року; їх шлюб розірваний за рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили 20 листопада 2010 року; цим рішенням встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між нами з ОСОБА_2 припинені з вересня 2010 року. Зазначає, що їхня із ОСОБА_2 сім`я розпалася саме тому, що він почав спілкуватися та зустрічатися з ОСОБА_3.Це почалося у лютому 2009 року, коли вони познайомилися. Впродовж 2009-2010 років вони декілька разів спільно подорожували за кордон у тривалі відпустки. Цей період став для ОСОБА_8 дійсним випробуванням, між нею з чоловіком ОСОБА_2 виникали непорозуміння та суперечки. Згодом, коли відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стали ще більш серьозними, він перестав з`являтися додому та почав на постійній основі проживати з ОСОБА_3, тоді ОСОБА_8 і вирішили розлучитися та у вересні 2010 року звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу. ОСОБА_8 знала про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_11 проживають разом як сім`я, оскільки квартира ОСОБА_3, в якій вони почали сумісно мешкати з вересня 2010 року - знаходиться в будинку, що розташований поряд з будинком ОСОБА_8, за адресою: м. Кам`янське (колишня назва - «Дніпродзержинськ»), АДРЕСА_4. Та за спільним рішенням ОСОБА_8 та ОСОБА_2 - ОСОБА_2 переїхав жити до ОСОБА_11 за зазначеною адресою - разом з їхньою спільною донькою ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 Вони усі разом: ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_7 (син ОСОБА_11 від попереднього шлюбу) та їхня спільна донька ОСОБА_10 проживали однією сім`єю за адресою: м. Кам`янське (колишня назва - «Дніпродзержинськ»), АДРЕСА_4 в період з вересня 2010 по листопад 2011 року. Весь цей час ОСОБА_8 спілкувалася з ОСОБА_10 з приводу їх спільного проживання з новою дружиною батька, її сином ОСОБА_14 та з ОСОБА_2, з яким ОСОБА_8 перебувала у процесі розподілу спільного майна. Також зазначила, що їй відомо, що влітку 2011 року її колишній чоловік ОСОБА_2 та ОСОБА_11 придбали квартиру у місті Дніпропетровську, згодом вони уклали офіційний шлюб. В листопаді 2011 року їхня донька ОСОБА_10 повернулася жити до матері ОСОБА_8, а спільний з ОСОБА_2 син ОСОБА_12 переїхав жити до батька у квартиру ОСОБА_11 за адресою: м. Кам`янське (колишня назва - «Дніпродзержинськ»), АДРЕСА_4. І вони почали жити як одна сім`я: ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_7 (син ОСОБА_11 від попереднього шлюбу) та ОСОБА_11 за зазначеною адресою до квітня 2012 року.

Відповідно до пояснень доньки позивача ОСОБА_2 , посвідчених ПН ДМНО Хоміч О.М, вбачається, що з моменту свого народження (ІНФОРМАЦІЯ_6.) та до жовтня 2009 року вона проживала спільно з батьками та братом ОСОБА_5. Останні роки вони проживали за адресою: м. Кам`янське (колишня назва - «Дніпродзержинськ»), АДРЕСА_5. Приблизно у жовтні 2009 року її батько ОСОБА_15 став не кожного дня з`являтися вдома та згодом, спочатку осені /у вересні / 2010 року - остаточно переїхав жити до нової жінки. В червні 2010 року батько запропонував їй подорож до міста Санкт-Петербург Російської Федерації з його друзями. Під час цієї подорожі батько познайомив її з ними. Це були ОСОБА_11 та її син ОСОБА_14. Ця подорож була присвячена як подарунок на день народження ОСОБА_11 від її батька. Саме після цього вона узнала, що її батько спілкується та зустрічається з ОСОБА_3, вони разом їздили за кордон у туристичні подорожі. Відносини між її батьком та мамою поступово погіршувалися, виникали суперечки. У вересні-жовтні 2010 року мати подала на розлучення, а батько остаточно переїхав жити до ОСОБА_11, яка проживала в сусідньому з їхним будинку, що розташований за адресою: м. Кам`янське (колишня назва - «Дніпродзержинськ»), АДРЕСА_4. Батько з мамою вирішили, що я деякий час ОСОБА_15 буде жити з батьком та ОСОБА_3 і ОСОБА_14 (син ОСОБА_11 від попереднього шлюбу) разом за вищезазначеною адресою. Зазначає, що вона з батьком, ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_14 проживали там разом як одна сім`я в період з вересня 2010 року по листопад 2011 року. І вона (ОСОБА_15) особисто бачила, що фактично, батько та ОСОБА_11 жили як чоловік та жінка з вересня 2010 року: вели спільне господарство, облаштовували своє помешкання, подорожували, робили покупки. Весь цей час ОСОБА_10 спілкувалася с мамою, вони підтримували друг друга морально, оскільки така зміна обставин життя виявилася досить травматичною для них обох.Також, зазначила, що їй відомо, що влітку 2011 року мій батько з ОСОБА_3 придбали квартиру у місті Дніпропетровськ, вона бувала на тій квартирі з батьком та ОСОБА_3. У вересні 2011 року батько з ОСОБА_3 уклали шлюб. Пояснює, що в листопаді 2011 року вона повернулася жити до своєї матері ОСОБА_8 в її квартиру за адресою: м. Кам`янське (колишня назва - «Дніпродзержинськ»), АДРЕСА_5, а її брат ОСОБА_5 переїхав жити до батька у квартиру ОСОБА_11 за адресою: м. Кам`янське (колишня назва - «Дніпродзержинськ»), АДРЕСА_4. І вони почали жити спільно як одна сім`я: ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_7 (син ОСОБА_11 від попереднього шлюбу) та ОСОБА_11 за зазначеною адресою до квітня 2012 року.

З пояснень рідної сестри позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_16 /фамілія за попереднім шлюбом: «Швець»/ вбачається, що її з братом родинні стосунки існують в дусі підтримки та взаємопомочі у різних життєвих ситуаціях, окрім цього вони ведуть сімейний бізнес разом. Особисте життя ОСОБА_2 не є для неї таємницею. Вона знає про його відносини з жінками, дружинами та дітьми, а також про його матеріальний стан, придбання та продаж нерухомості, подорожі та роботу. З ОСОБА_3 вона знайома особисто. Їх познайомив позивач у травні 2009 року. І вона почала ходити до ОСОБА_11 як до косметолога. Також пояснює, що їй було відомо, що ОСОБА_2 і ОСОБА_11 спілкуються і зустрічаються з лютого 2009 і симпатизують один одному в особистому плані, подорожують та проводять багато часу разом. Після знайомства з ОСОБА_3 вона була свідком частих зустрічей та спілкування позивача та відповідачки у справі. Зазначає, що в неї особисто склалися довірчі відносини з ОСОБА_3, на підтвердження чого пояснює, що вона (тоді ще Швець) ОСОБА_17 видала 13.05.2011 року на ім`я ОСОБА_3, ОСОБА_18 (ОСОБА_18 - син ОСОБА_11 від попереднього шлюбу), ОСОБА_2 (кожний з яких міг діяти окремо) доручення на право користування та розпорядження належним їй на праві власності автомобілем марки VOLKSWAGEN, модель POLO, 2003 р.в., д.н. НОМЕР_1 (копія якої долучена позивачем до матеріалів цивільної справи). Подружнє життя з дружиною ОСОБА_8 у її брата (позивача у справі) почало руйнуватися саме після його знайомства з ОСОБА_3. Спільні довготривалі закордонні туристичні подорожі ОСОБА_2 та ОСОБА_11 тільки прискорили процес розлучення з попередньою дружиною. В результаті десь восені 2010 року - ОСОБА_8 подала до суду позов про розірвання шлюбу із ОСОБА_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_11 почали відкрито проживати разом в квартирі за адресою: м. Кам`янське (колишня назва - «Дніпродзержинськ»), АДРЕСА_4 - з вересня 2010 року. Разом з ними до цієї квартири переїхала жити й спільна донька ОСОБА_2 та ОСОБА_8 - ОСОБА_10. Разом, як одна сім`я ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_18 (син ОСОБА_11 від попереднього шлюбу) та ОСОБА_11 прожили за зазначеною адресою до листопада 2011 року. В листопаді 2011 року донька ОСОБА_15 повернулася жити до своєї матері ОСОБА_8 в її квартиру за адресою: м. Кам`янське (колишня назва - «Дніпродзержинськ»), АДРЕСА_5, а їх спільний син ОСОБА_12 переїхав жити до батька у квартиру ОСОБА_11 за адресою: м. Кам`янське (колишня назва - «Дніпродзержинськ»), АДРЕСА_4. І вони почали жити як одна сім`я: ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_18 (син ОСОБА_11 від попереднього шлюбу) та ОСОБА_11 за зазначеною адресою до квітня 2012 року. Зазначає, що ці квартири розташовані у сусідніх будинках навпроти один одного. Тому батько і мати могли спілкуватися з дітьми часто. Вона неодноразово приходила до у гості до ОСОБА_11 та ОСОБА_2 та бачила як вони живуть та ведуть спільне господарство. Фактично, ОСОБА_15 та ОСОБА_11 жили як чоловік та жінка з жовтня 2010 року: вели спільне господарство, облаштовували своє помешкання, подорожували, робили покупки, планували офіційне оформлення шлюбних відносин. У червні 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 придбали квартиру АДРЕСА_2 в місті Дніпро (колишня назва - «Дніпропетровськ»). Пояснює, що їй відомо, що для пошуку цієї квартири сторони по справі звернулися до агентства нерухомості «Магістр». З цим агентством ОСОБА_2 співпрацює багато років. Придбавав та продавав за допомогою спеціалістів з цього агентства декілька об'єктів нерухомого майна. Також зазначає, що їй відомо, що ОСОБА_2 перед купівлею зазначеної квартири уклав від свого імені з її власницею договір завдатку, в рамках якого заплатив 10 000 (десять тисяч) доларів США., зобов'язавшись купити квартиру впродовж наступного місяця. ОСОБА_19 та ОСОБА_3 придбали зазначену квартиру, а договір купівлі-продажу вирішили оформити від імені ОСОБА_11, оскільки вважали себе чоловіком та жінкою та не мало значення на чіє ім`я оформлювати угоду. Десь через два місяці після придбання квартири позивач зареєстрував із ОСОБА_3 шлюб в офіційному порядку.

Відповідно до пояснень ОСОБА_20, посвідчених ПН ДМНО Хоміч О.М. вбачається, що вона з 2006 року робе на посаді менеджера з продажу нерухомості, ріелтора в агентстві нерухомості «Магістр». В березні 2011 року до цього агентства звернулася ОСОБА_3, з якою був укладений відповідний договір на надання інформаційних послуг, за умовами якого агентство прийняло на себе зобов'язання знайти для її сім'ї квартиру в центрі міста Дніпро (колишня назва - «Дніпропетровськ»), яка задовольняє їх потреби за ціною, площею та місцем розташування. Базові умови: для проживання жінки та чоловіка, можливо дитини. Було декілька пропозицій і показів варіантів квартир. На ці зустрічі ОСОБА_11 приїздила зі своїм чоловіком ОСОБА_2 як пара, разом. Вони спільно вирішували чи подобається їм той чи інший варіант. Згодом, агенту з нерухомості вдалося знайти на ринку пропозицію, яка зацікавила замовницю ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_2. Це була квартира АДРЕСА_2) в місті Дніпро (колишня назва - «Дніпропетровськ»). Задля забезпечення виконання зобов'язань покупців за договором купівлі-продажу - за посередництвом зазначеного агентства між продавцем квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (як майбутнім покупцем) було укладено договір завдатку, відповідно до умов якого останній передав продавцеві суму грошей в розмірі 10 000 /десять тисяч/ доларів США. При цьому, гр. ОСОБА_20 зазначає, що вона дуже гарно пам'ятає, що рішення про придбання цієї квартири було прийнято ОСОБА_2 спонтанно і одразу під час першого показу квартири. ОСОБА_21 мала сумніви і хотіла взяти час на роздуми. Укладення договору завдатку було проведено практично одразу після огляду ними квартири, у зв'язку із чим ОСОБА_2 від'їхав за грошима та привіз необхідну суму, після чого уклав та підписав від свого імені договір завдатку із продавцем. Згодом був укладений основний договір купівлі-продажу цієї квартири. Проте, ОСОБА_15 та ОСОБА_11, під час підписання паперів, вирішили укласти його від імені ОСОБА_11, як дружини.

Відповідно до пояснень гр. ОСОБА_22, посвідчених ПН ДМНО Хоміч О.М., вбачається, що вона з 1998 року мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. З ОСОБА_2 та ОСОБА_3 познайомилася після того, як вони придбали квартиру № 46, яка розташована на одній сходовий клітині з її квартирою. Це було в червні 2011 року, коли ОСОБА_2 представився їк як новий сусід та запропонував допомогу. ОСОБА_22 запам`ятала появлення нових сусідів та дату придбання ними квартири № 46, оскільки в той час її чоловік ОСОБА_23 знаходився в тяжкому стані здоров`я (з онкологічним діагнозом), лікувався вдома за адресою місця розташування її квартири № АДРЕСА_2. Медичні працівники кожного дня відвідували хворого та приносили сільнодіючи та великовартістні ліки, які допомагали знизити больовий синдром. Вони боялися заходити до їхнього під`їзду, оскільки там постійно було темно (були відсутні лампи освітлення). ОСОБА_2 одразу ж відреагував на ці обставини та змінив лампи освітлення у їхньому під`їзді за свій рахунок, за що вони йому були дуже вдячні. Вони регулярно спілкувалися та постійно бачилися як сусіди, які мешкають «дверь у дверь». Було очевидно, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - це одна сім'я, тому що вони з моменту придбання цієї квартири з`являлися за цією адресою разом, перевозили речі, робили продуктові покупки, згодом до них переїхав жити хлопчик - син ОСОБА_15. З весни 2014 року ОСОБА_2 перестав з`являтися у зазначеній квартирі. На даний час там іноді появляється ОСОБА_11.

З пояснень гр. ОСОБА_24, посвідчених ПН ДМНО Хоміч О.М., вбачається, що він мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2. Він є постійним мешканцем цього будинку з 1999 року і по теперішній час. З ОСОБА_2 та ОСОБА_3 він познайомився після того, як вони придбали квартиру № 46 , яка розташована по сусідству в моєму ж під`їзді. Це було влітку 2011 року. Я запам'ятав цей момент, оскільки, ця пара мешканців, почала паркувати свої автомобілі з однаковими номерами - 0067, біля мого гаражу, який розташований у закритому дворі нашого будинку. Крім того, один з автомобілів був однакової моделі і марки з моїм автомобілем, завдяки чому ми почали спілкуватися з ОСОБА_2. Також під час проходження "Евро-2012" в Україні, ми з ОСОБА_2 часто обговорювали результати футбольних матчів як вболівальники. ОСОБА_15 та ОСОБА_11 бачив за адресою їх квартири, з моменту її придбання ними, часто і регулярно. Ми спілкувалися та бачилися як сусіди, які мешкають у близько розташованих друг від друга квартирах. В мене не було ніяких сумнівів в тому, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - це одна сім'я, тому що вони вселилися у цю квартиру разом, потім, трохи згодом, разом робили там ремонт, перевозили речі, заходили до дому з продуктами, одним словом, для мене був беззаперечним той факт, що ці люди живуть однією сім`єю як чоловік та жінка. Вони проживали разом з того моменту, як придбали зазначену квартиру та до травня 2014 року. Після цього моменту я ОСОБА_2 практично не бачив за адресою знаходження квартири АДРЕСА_9. Потім дізнався, що вони розірвали стосунки.

Наведені нотаріально оформлені пояснення осіб, які були очевидцями відносин сторін у справі, судом прийняті в якості належних, допустимих та достатніх доказів на підствердження заявлених позовних вимог також виходячи з наступного.

З огляду на приписи статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини (далі - Суд) в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд у здійсненні судочинства застосовує судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 р. (заява № 21722/11) Європейський Суд взяв до уваги нотаріально завірені заяви, підписані чотирма народними депутатами щодо голосування у Верховній Раді стосовно звільнення судді. Зокрема, у пункті 141 цього рішення зазначено: «Заявник скаржився, що парламент ухвалив постанову про його звільнення з посади з явним порушенням закону, допустивши зловживання при користуванні електронною системою голосування. Він стверджував, що під час голосування на пленарному засіданні щодо його звільнення з посади деякі народні депутати незаконно голосували за інших депутатів, які не були присутні у засіданні. На підтримку своєї скарги заявник послався на відеозапис провадження на пленарному засіданні у парламенті та на нотаріально завірені заяви чотирьох депутатів парламенту».

Ці нотаріально завірені заяви народних депутатів прийняті Європейським судом з прав людини як належні та допустимі докази, про що зазначено у п. 144 вказаного рішення: «Суд зазначає, що факти, які лежать в основі цієї скарги, підтверджуються доводами заявника, який спостерігав процес голосування на пленарному засіданні, чотирма завіреними заявами народних депутатів, а також відеозаписом провадження. Уряд не висунув будь-якого правдоподібного аргументу, за допомогою якого можна було б поставити під сумнів достовірність цих доказів. Зі свого боку, Суд не має підстав вважати ці докази ненадійними».

Вищенаведені докази у їх сукупності на думку суду беззаперечно свідчать про наявність між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 сталих стосунків, які притаманні подружжю, що виникли задовго до реєстрації ними шлюбу, а саме - з вересня 2010 року, коли шлюбно-сімейні відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_8 припинилися та позивач з відповідачкою почали проживати разом за адресою місцезнаходження її квартири у м. Кам`янське (колишня назва - «Дніпродзержинськ»), АДРЕСА_4, що дає передбачені законом підстави для задоволення вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Проте, щодо періоду, з якого встановлюються цей факт, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто для цілей застосування положень статті 74 СК України - суд виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі (в даному випадку з урахуванням приписів ч. 2 ст. 114 СК України) та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Приймаючи до уваги той факт, що рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.10.2010р. у цивільній справі за № 2-2565/10, яким попередній шлюб позивача з колишньою дружиною - ОСОБА_8 - розірваний, набрало законної сили 20.11.2010р. - вважається, що попередній шлюб позивача ОСОБА_2 припинений 20 листопада 2010 року, отже судом встановлюється факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_3 - в період з 20 листопада 2010 року по 01 вересня 2011 року включно.

З огляду на приписи статті 74 СК України та встановлення судом факту проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - в період з 20 листопада 2010 року по 01 вересня 2011 року включно - підлягають також задоволенню вимоги ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_2 в місті Дніпро (колишня назва - «Дніпропетровськ»), придбаної 30 червня 2011 року, тобто в період спільного проживання сторін у справі - спільною сумісною власністю позивача та відповідачки ОСОБА_3.

Відповідно до ст.74 СК України - на це майно поширюються положення Глави 8 цього Кодексу, яка містить статті з 60 по 74 включно.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 статті 61 СК України - 1. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 3. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до приписів ст. 63 СК України - Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України - 1. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 372 ЦК України - 1. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. 2. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. 3. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Виходячи з системного аналізу норм чинного матеріального права, які регламентують правовідношення з розподілу майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, а також приймаючи до уваги відсутність в матеріалах даної цивільної справи будь-яких належних доказів, які б підтверджували необхідність можливого відступлення від рівності часток співвласників спірного майна (квартири) та взагалі таких вимог сторін - суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_2 про визначення часток , які належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - по ? у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 в місті Дніпро (колишня назва - «Дніпропетровськ»).

Оскільки, згідно до положень ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними (за відсутності іншої домовленості між такими співвласниками).

Таким чином, підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним в порядку поділу спільного майна - права власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 в місті Дніпро (колишня назва - «Дніпропетровськ»).

Частиною 7 статті 158 ЦПК України регламентовано, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч. 8 ст. 158 ЦПК України).

Отже, за відсутності клопотань учасників даної цивільної справи про скасування заходів забезпечення позову, запроваджених ухвалою суду від 31 жовтня 2016 року - заходи забезпечення позову продовжують діяти у встановленому процесуальним законодавством порядку.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат з урахуванням положень п. 3) ч. 2 ст. 141 ЦПК України приходжу до висновку про необхідність покладення судових витрат, пов'язаних із розглядом справи - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Загальна сума сплаченого позивачем судового збору складає 7 653,60 гривень, які складаються з наступних сум: за вимогу майнового характеру - 6000,00 гривень, за три вимоги немайнового характеру - 1 653,60 гривень.

Судом задоволено вимогу майнового характеру та дві вимоги немайнового характеру, у зв'язку із чим відшкодуванню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі: 7 102,40 гривень; сума судового збору в розмірі 551,20 гривень відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 11-13, 141, 158, 274 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_3 - в період з 20 листопада 2010 року по 01 вересня 2011 року включно.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 в місті Дніпро (колишня назва - «Дніпропетровськ») спільною сумісною власністю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_3.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_2 - право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 в місті Дніпро (колишня назва - «Дніпропетровськ»).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_2 - суму судового збору в розмірі 7 102,40 гривень.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Шевцова