Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 757/29843/16-ц

провадження № 61-31846св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. Курило В. П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

представники позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідач публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

представники відповідача:ОСОБА_5, ОСОБА_6

третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Печерського районного суду м. Києва в складі судді Батрин О. В. від 25 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва в складі колегії суддів: Білич І. М., Болотової Є. В., Поливач Л. Д. від 26 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України»), третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошової суми.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ним та ПАТ «Златобанк» був укладений договір про відкриття карткового рахунку, яким він користувався до лютого 2015 року. Станом на 14 лютого 2015 року на його рахунку обліковувалась сума у розмірі 220 000 грн. Разом із тим, 13 лютого 2015 року у ПАТ «Златобанк Національним банком України введено тимчасову адміністрацію, згодом розпочато процедуру ліквідації, у звязку із чим Фондом гарантування вкладів фізичних особі було повідомлено про виплату вкладникам, у тому числі і йому, гарантованої суми у розмірі 200 000 грн, видача яких повинна була здійснюватись через відділення ПАТ «Де6ржавний ощадний банк України», починаючи з 29 квітня 2015 року. 18 червня 2015 року він звернувся із заявою до ПАТ «Державний ощадний банк України» із заявою про виплату коштів в межах гарантованої суми. Але гарантовану суму він не отримав, оскільки вказана сума коштів була виплачена іншій особі за довіреністю та за даними паспорту, які не відповідають даним його паспорту в частині імені по батькові. Оскільки відповідач у добровільному порядку йому кошти не видає, то він звернувся до суду із указаним позовом до суду та просив стягнути 200 000 грн, відповідно до статті 625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 33 200 грн 92 коп., 3% річних в розмірі 8 515 грн 07 коп. за період з 01 вересня 2015 року по 31 січня 2017 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_7 249 875 грн 07 коп. Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки виплата коштів відповідачем була здійснена іншій особі, то ПАТ «Державний ощадний банк України» несе відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобовязань. Ураховуючи, що сума, яка підлягала виплаті позивачу, не виплачена, то відповідачем здійснено прострочення її виплати з 01 вересня 2015 року, тому з цієї дати підлягає нарахування інфляційних втрат та 3 % річних.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» відхилено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що враховуючи, що імя по батькові особи якій підлягала виплата гарантованої суми не співпадала з іменем по батькові, особи, яка уповноважила ОСОБА_3 на отримання коштів, то правомірним є висновок місцевого суду щодо доведеності позивачем заявлених позовних вимог, та зобовязання відповідача сплатити ці кошти, з урахуванням того, що саме на нього покладена відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобовязань виходячи з положень статтей 509, 559 ЦК України.

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ПАТ «Державний ощадний банк України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року, у якій заявник посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій безпідставно не було взято до уваги те, що кошти були виплачені банком відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, особі на підставі оригіналу нотаріально посвідченої довіреності після звірки даних зазначених в оригіналах документів з даними наданими Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

У червні 2018 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначав, що доводи касаційною скарги є безпідставними, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій законні та обґрунтовані.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Златобанк» був укладений договір про відкриття карткового рахунку, яким позивач користувався до лютого 2015 року.

Станом на 14 лютого 2015 року на рахунку позивача обліковувалась сума у розмірі 220 000 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 13 лютого 2015 року № 105 ПАТ «Златобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 лютого 2015 року № 30 в ПАТ «Златобанк» запроваджено тимчасову адміністрацію.

На сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено інформацію про порядок звернення вкладників ПАТ «Златобанк» щодо виплати гарантованої суми відшкодування через відділення ПАТ «Державний ощадний банк України», виплата яких розпочиналась з 29 квітня 2015 року.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністрація Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій та безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

На сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено інформацію, що з червня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» починає виплати коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився до 03 березня 2015 року включно та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). Виплати коштів будуть здійснюватися через установи чотирьох банків, в м. Києві через АТ «Ощадбанк».

18 червня 2015 року позивач звернувся із заявою до ПАТ «Державний ощадний банк України» про виплату гарантованої суми коштів.

Листом від 19 червня 2015 року ОСОБА_1 у виплаті коштів було відмовлено, оскільки гарантовану суму отримав ОСОБА_3 на підставі довіреності, наданої ОСОБА_1, посвідченої нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8

Як убачається з матеріалів справи, а саме довіреності від 27 квітня 2015 року посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 прізвище імя та по батькові особи яка видала доручення зазначено «Раєвський Костянтин Євгенович», а згідно витягу із загального реєстру вкладників АТ «Златобанк» за 2015 рік, що надавався Фондом гарантування вкладів фізичних осіб для здійснення виплати в межах гарантованої суми, дані позивача, якому підлягали виплаті кошти у розмірі 200 000 грн, зазначено «Раєвський Костянтин Євгенійович», а не Євгенович як вказано у дорученні.

Суди попередніх інстанцій дійшовши висновку про те, що у звязку із тим, що імя по батькові особи, якій підлягала виплата гарантованої суми не співпадала з іменем по батькові, особи, яка уповноважила ОСОБА_3 на отримання коштів, дійшли висновку про зобовязання відповідача сплатити ці кошти позивачу.

Згідно зі статтею 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Так, згідно Витягу з Єдиного реєстру довіреностей вбачається, що довіреність від 27 квітня 2015 року НОМЕР_3 дійсно видавалась позивачем ОСОБА_1 на користь довіреної особи ОСОБА_3 і відповідно посвідчувалась нотаріусом ОСОБА_9 та є чинною на день постановлення оскаржуваних рішень.

Паспортні дані (серія, номер, ким та коли видано паспорт) та ідентифікаційний номер (серія НОМЕР_2, виданий Печерським РУГУ МВС України в м. Києві від 18 вересня 1998 року; ІПН НОМЕР_1), які зазначені в довіреності, повністю співпадають з даними позивача та які містяться в реєстрі вкладників АТ «Златобанк», що надавався Фондом гарантування вкладів фізичних осіб для здійснення виплати в межах гарантованої суми, а стаття 204 ЦК України, закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Позивач зазначену довіреність з підстав статтей 212-215 ЦК України не оспорив.

Відтак, вважається, що дії вчинені представником зберігають чинність для особи, яка видала довіреність.

За викладених обставин у судів попередні інстанцій не було підстав для покладення обовязку на відповідача щодо сплати на користь позивача коштів за договором банківського вкладу.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, а тому оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Оскільки судом касаційної інстанції задоволено касаційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України», скасовано ухвалені в справі судові рішення та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, то судові витрати покладаються на позивача відповідно до статті 141 ЦПК України.

У звязку із чим, що позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати за подачу апеляційної та касаційної скарги підлягають стягненню на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; разом з тим, при зверненні до суду з цим позовом ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 2 417 грн 16 коп., а тому вказана сума судового збору підлягає поверненню йому за рахунок держави.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» про стягнення коштів відмовити.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 5 589 грн 46 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарг.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір за подачу позову у розмірі 2 417 грн 16 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані судові рішення судів попередніх інстанцій втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко

В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило