Справа № 216/4868/18
провадження №2/216/2740/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу

Дніпропетровської області

у складі: головуючого, судді - Бутенко М.В.

за участю секретаря - Янчук С.О.

без участі сторін та згідно ст. 247 ЦПК України, без застосування технічних засобів розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду, в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

СУТЬ СПОРУ:

03.09.2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач вказує, що 18.11.2016 року Центрально-Міським районним у місті ОСОБА_1 відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №831. Вони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Спору про поділ майна та про місце проживання дитини відсутній, примирення та збереження шлюбу неможливо та суперечить їх інтересам.

Ухвалою суду від 23.10.2018 року справа прийнята до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач в підготовче судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її присутності, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач в підготовче судове засідання не зявився, надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності.

Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи за наявними у суду матеріалами.

Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Судом встановлено, що 18.11.2016 року Центрально-Міським районним у місті ОСОБА_1 відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис №831, що підтверджується до свідоцтвом про шлюб а.с.7. Відповідно до свідоцтва про народження сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 а.с.8, спільно не проживають, втратили любов та повагу один до одного. Приймаючи до уваги, вказані обставини, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя та шлюб слід розірвати.

Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Статтею 51 Конституції України та згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на предявлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Як розяснено в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та зясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, ст.ст.5-8,12-19,23,89,128, 197,200, 206,258-259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.3,24,56,110,112,113 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрований 18.11.2016 року Центрально-Міським районним у місті ОСОБА_1 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 831 розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити прізвище ОСОБА_2.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь позивача ОСОБА_2, 17 травня 1981, судові витрати по справі в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено сторонами до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Головуючий суддя: М.В. Бутенко