Єдиний унікальний номер 725/4065/18
Номер провадження 2/725/631/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2018 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Верешко В.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

та в режимі відеоконференції:

відповідача ОСОБА_2,

та представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатись, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що її батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували між собою в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано у 2012 році та після розірвання шлюбу вона залишилась проживати разом з батьком по вул. Моцарта, 36 в с. Лукавці, Вижницького району.

Вказувала на те, що на даний час вона досягла повноліття, проте продовжує навчатись на другому курсі медичного факультету Буковинського державного медичного університету на денній формі навчання за контрактом, сукупна вартість навчання становить 156000, в тому числі за один навчальний рік 26000 грн., у звязку з чим потребує матеріальної допомоги.

Зазначала, що на протязі навчання у ВНЗ відповідач жодного разу її не провідувала, не цікавилась успішністю та весь тягар витрат щодо її матеріального забезпечення, оплати навчання несе батько, при цьому мати неофіційно працює, займається господарською діяльністю, отримує прибуток, а тому має можливість та зобовязана допомагати їй матеріально на період її навчання у вищому навчальному закладі.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатної особи на період її навчання у ВДНЗ України «Буковинський державний медичний університет».

На вказану позовну заяву адвокатом ОСОБА_3 в інтересах відповідача подано відзив в якому останній вказував, що від спільного шлюбу з ОСОБА_5 у відповідачки народилось троє дітей ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом з батьком, а двоє синів з матірю, при цьому неповнолітньому ОСОБА_6 встановлено діагнози - генералізована епілепсія, тоніко-клінічні напади, різкі напади, сколіотична постава, у звязку з чим відповідач несе значні витрати на лікування сина, а його батько - ОСОБА_5 матеріально утримувати хлопчика не допомагає та за ним рахується значна заборгованість зі сплати аліментів. Також зазначав, що на утриманні ОСОБА_2 перебуває її мати пенсійного віку, а також вона здійснює догляд за інвалідами 1-ї групи, особами похилого віку, що досягли 80-ти років за що отримує незначні доходи, а загалом дохід відповідача складає отриману нею соціальну допомогу. Таким чином, ОСОБА_2 на даний час перебуває у важкому фінансовому стані, не має можливості допомагати своїй повнолітній доньці, яка продовжує навчання, що в свою чергу виключає її обовязок передбачений ст. 199 СК України. Таким чином, просив відмовити в задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач вказувала на те, що розмір доходів, які отримує її мати є достатнім для того, щоб сплачувати аліменти на її утримання на період навчання, оскільки ОСОБА_2 за останніх пів року отримувала дохід у вигляді соціальної допомоги в сумі 6367,60 грн. та 10067,77 грн., а також 303,75 грн. по догляду за престарілою особою та аліменти, які їй сплачує ОСОБА_5 на утримання усіх дітей.

Позивач в судове засідання не зявилась, в її інтересах діяла представник ОСОБА_1, яка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, зазначала, що відповідач має змогу та зобовязана утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання.

Відповідач, приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позов не визнала та пояснила, що вона отримує незначні доходи, велику кількість коштів витрачає на лікування та реабілітацію свого хворого сина, джерела її доходів становлять виключно соціальну допомогу та незначні суми, які вона отримує по догляду за особами похилого віку. Вважає, що на даний час вона перебуває у складних життєвих умовах, їй не вистачає коштів для забезпечення своїх потреб та потреб її дітей, при цьому один з її синів важко хворий та кожного дня бореться за своє життя, потребує догляду та значних коштів на лікування, а донька бажає навчатись. Просила відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що вона немає змоги сплачувати аліменти на утримання своєї повнолітньої доньки.

Представник відповідача в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, а також зазначав, що ст. 199 СК України передбачено обовязок матері або батька утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання лише у випадку, якщо вони мають змогу надавати відповідну допомогу, проте відповідач перебуває у складному матеріальному становищі, витрачає значні кошти на лікування хворого сина, а тому немає змоги сплачувати аліменти.

Суд, заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 08.10.1999 року народилась ОСОБА_4 та її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а/с 3).

Згідно рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 31.10.2012 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Вижницької РДА Чернівецької області про визначення місця проживання ОСОБА_4 разом з матірю. Таким чином, позивач, після розірвання шлюбу між батьками, залишилась проживати разом з батьком, що також підтверджується довідкою Лукавецької сільської ради Вижницького району, Чернівецької області №1745 від 27.06.2018 року (а/с 4-6, 9, 74-76).

Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України.

На даний час ОСОБА_4 досягла повноліття, проте продовжує навчання на денній формі за контрактом ВДНЗ України «Буковинський державний університет» за спеціальністю «222-медицина (магістр).» Згідно договору про підготовчому фахівця з повною вищою освітою №54/227Ш від 17.08.2017 року, вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 156000 грн., а за навчальний рік 26000 грн. (а/с 7,8).

Так, відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За таких обставин, позивач правомірно звернулась до суду з даним позовом, оскільки таке її право передбачено законом.

Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що окрім позивачки, відповідач також має двох синів - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час є повнолітнім, а також ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є неповнолітнім, проживає разом з матірю та відповідно до рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 11.06.2012 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання їх спільних дітей в частці від його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для кожної дитини відповідного віку до досягнення кожним з дітей повноліття (а/с 67-73).

Разом з тим, відповідно до довідки Вижницького РВДВС ГТУЮ у Чернівецькій області від 14.09.2018 року, заборгованість ОСОБА_5 зі сплати аліментів становить 15023 грн. та 18.05.2018 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а/с 88).

Також, за наслідками розгляду справи встановлено, що неповнолітній ОСОБА_6 хворіє та йому встановлено наступні діагнози: генералізована епілепсія, тоніко-клінічні напади, різкі напади, сколіотична постава, у звязку з чим останній періодично проходить стаціонарне лікування та потребує значних матеріальних витрат на придбання ліків. Наведене підтверджується копіями відповідних медичних довідок та витягом з амбулаторної картки хворого. Крім того, на підтвердження того, що позивач несе значні фінансові витрати на придбання ліків для сина, остання надала копії відповідних фіскальних чеків про придбання ліків (а/с 77-82,87-88, 84-85).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року єдині джерела доходів відповідача складають соціальні виплати (а/с 91).

Згідно наявної в матеріалах справи довідки Кельменецького УПСЗН від 27.08.2018 року №1770 вбачається, що з лютого по липень 2018 року відповідач отримала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям в сумі 10067,77 грн. (а/с 93).

Отже, з урахуванням визначення поняття «малозабезпечена сімя», яке міститься в Законі України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям», той факт, що відповідач отримує зазначену державну соціальну допомогу, свідчить, що її родина опинилась в скрутному становищі та її середньомісячний сукупний дохід нижчий від прожиткового мінімуму для сімї.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач за вказаний вище період отримувала дохід у вигляді компенсаційної виплати особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом І групи чи особою похилого віку, що досягла 80-річного віку в сумі 303,75 грн. (а/с 92).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці ОСОБА_4, яка продовжує навчання, у звязку з чим позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 199, 200, 201 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатись відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або в той самий строк через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 06 грудня 2018 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна