П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 грудня 2018 року місто Київ

справа № 757/34959/18-ц

провадження №22-ц/824/2928/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

відповідач - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, постановлену 7 вересня 2018 року у складі судді Козлова Р.Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про дострокове припинення дії свідоцтва на знак товарів і послуг та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 7 вересня 2018 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про дострокове припинення дії свідоцтва на знак для товарів і послуг та зобов'язання вчинити дії.

Заборонено Міністерству економічного розвитку і торгівлі України вносити до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг будь-які зміни, що стосується правового статусу знаку для товарів та послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1, а саме щодо передання прав на знак для товарів та послуг за вказаним свідоцтвом повністю або частково, що до реєстрації ліцензійних договорів за вказаним свідоцтвом, а також щодо припинення дії свідоцтва України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг шляхом відмови ОСОБА_4 від нього повністю або частково, та здійснювати пов'язані з цим публікації в офіційному бюлетені «Промислова власність», крім тих змін, що відображають та стосуються дострокового припинення дії свідоцтва на знак для товарів та послуг НОМЕР_1 відповідно до рішення суду у цій справі.

Заборонено ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо знака для товарів та послуг за свідоцтвом НОМЕР_1, а саме передавати повністю або частково право власності на знак для товарів та послуг за свідоцтвом № НОМЕР_1, надавати дозволи (видавати ліцензії) на використання знаку для товарів та послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 і використання іншим особам, у тому числі, на підставі ліцензійних угод, а також відмовлятися від свідоцтва України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_1 повністю або частково.

Не погоджуючись з такою ухвалою, представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6, подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що судом першої інстанції допущено невідповідність відомостей в описовій, мотивувальній та резолютивній частині оскаржуваної ухвали, що свідчить про неповноту та неправильність встановлених обставин, які мають значення для справи, неправильність дослідження, оцінки доказів у справі і визначення характеру правовідносин.

Судом не враховано, що ОСОБА_4 не має наміру у майбутньому відмовлятись від знаку, це підтверджується тим фактом, що відповідач у липні 2018 року вчинив всі необхідні дії, а саме: подав заяву та сплатив судовий збір для продовження дії Свідоцтва на знак до 11 вересня 2028 року включно. Станом на 20 вересня 2018 року дію Свідоцтва продовжено на зазначений термін.

Крім цього, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував своє рішення про забезпечення позову, зокрема не вказав в чому полягає існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення у цій справі.

Також, в ухвалі суду відсутні посилання на наявність несумлінних дій відповідача ОСОБА_4, які направлені на істотне ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду у майбутньому, а позивач в свою чергу, доказів таких дій відповідача не надав.

Вважає, що заходи забезпечення позову застосовані до відповідача в оскаржуваній ухвалі, перешкоджають діяльності ОСОБА_4 по використанню знака та порушують принцип їх співмірності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримав та просив їх задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_8. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

Представник відповідача Міністерства економічного розвитку і торгівлі Українив судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що у липні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, в якому просить достроково припинити дію свідоцтва України на знак товарів і послуг НОМЕР_1 щодо всіх товарів і послуг, для яких зареєстровано знак, зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести до державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг відомості про дострокове припинення Свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

У вересні 2018 року представником позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії відповідачам ОСОБА_4 та Міністерству економічного розвитку і торгівлі України.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача посилався на те, що рішення за таким позовом стосуватиметься прав та охоронюваних законом інтересів власника даного свідоцтва, а його виконання полягатиме в достроковому припиненні чинності вказаного свідоцтва шляхом внесення відомостей про його припинення до Державного реєстру свідоцтва України на знаки для товарів і послуг. Виконання такого рішення є можливим, якщо власником даного свідоцтва на момент вирішення спору та прийняття рішення з набуттям ним законної сили та на момент його виконання залишатиметься одна й та сама особа. Однак, власник свідоцтва за час між поданням позовом та виконанням відповідного рішення може змінитися, що утруднить або унеможливить виконання даного рішення у випадку задоволення позовних вимог.

Задовольняючи заяву представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом заборони Міністерству економічного розвитку і торгівлі України вносити до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг будь-які зміни, що стосується правового статусу знаку для товарів та послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1, а також шляхом заборони відповідачу ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо знака для товарів та послуг за свідоцтвом України НОМЕР_1, суд першої інстанції, виходив із того, що між сторонами дійсно виник спір щодо об'єкта права інтелектуальної власності, такі заходи є співмірними із заявленими позовними вимогами та такі заходи зможуть забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є дострокове припинення дії свідоцтва України НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг власником якого є ОСОБА_4

Враховуючи те, що правовий статус знаку для товарів та послуг за свідоцтвом України НОМЕР_1 може бути змінений (передання прав на знак для товарів та послуг за вказаним свідоцтвом повністю або частково, реєстрація ліцензійних договорів за вказаним свідоцтвом, а також щодо припинення дії свідоцтва), тому наявні підстави для застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, обрані позивачем заходи забезпечення позову безпосередньо співвідносяться з предметом позову, відповідно існує конкретний зв'язок між заходами забезпечення позову і предметом позову, і тому вжиті судом заходи забезпечення позову спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

За таких обставин, враховуючи предмет позову та характер правовідносин, які виникли між сторонами, суд дійшов висновку про те, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просив позивач, є співмірними із заявленими вимогами, а невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення районного суду у випадку задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції допущено невідповідність відомостей в описовій, мотивувальній та резолютивній частині оскаржуваної ухвали, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування постановленої ухвали, оскільки самі по собі такі доводи не спростовують висновків суду про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, і не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального закону.

Крім того, зазначені невідповідності мають ознаки допущених технічних помилок судом при написанні тексту ухвали, які можуть бути виправлені в порядку ст. 269 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що забезпечення позову у спосіб обраний судом, перешкоджає відповідачу використовувати знак за свідоцтвом України НОМЕР_1, чим порушуються його права, є необґрунтованими, оскільки ухвалою заборонено відповідачу вчиняти дії виключно щодо розпорядження знаком для товарів і послуг, будь-яких обмежень стосовно використання відповідачем цього знаку ухвалою не встановлено.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд безпідставно вжив заходів забезпечення позову, оскільки позивачем не надано доказів реального загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позовних вимог, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення, оскільки позивачем в заяві обґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову, що є достатнім для задоволення такої заяви.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва постановлену 7 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 6 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова