Провадження № 2/337/1538/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2018 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

в складі: головуючого судді Нещеретної Л.М.

з участю секретаря Шварцер Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно в порядку спадкування. У позові зазначила, що згідно свідоцтва про право власності на житло № 978 від 01.02.1996 р., що видане Хортицькою районною адміністрацією, квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності громадянам: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7. Відповідно до ст. 370 ЦК України, кожному із співвласників зазначеної квартири належить по 1/5 частки. 20 червня 2003 року помер її син ОСОБА_7. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину квартири АДРЕСА_2. Спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 529 ЦК України ( в редакції 1963 року, яка діяла на час смерті ОСОБА_7Г.) є вона, його мати ОСОБА_1 Спадкоємцями другої черги відповідно до ст. 530 ЦК України (1963 р.) є дідусь спадкодавця ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_3, інших спадкоємців не має. Відповідно до законодавства, діючого на час смерті сина вона прийняла спадщину, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном. Але приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 08.06.2018р. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки вона не може підтвердити факт прийняття спадщини. На час смерті сина ОСОБА_7 формально тимчасово була зареєстрована за адресою успадкованого будинку №55 по вул. Лейтенантська, але фактично постійно проживала з ним на час його смерті за однією адресою: АДРЕСА_1, та фактично втупила в управління та володіння спадковим майном.

Позивач просить визначити, що кожному зі співвласників квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7 належить по 1/5 частині у праві власності на вказану квартиру. Встановити факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, який помер 20 червня 2003 року. Визнати за нею право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер 20 червня 2003 року.

Ухвалою суду від 26 липня 2018 року розгляд справи призначений в загальному позовному провадженні.

Відповідно до ч.3 статті 200 СК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У судове засідання позивач та його представник не зявилися, надали суду письмове клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, надали заяви, що позовні вимоги визнають, просять справу розглянути у їх відсутність.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, поважну причину неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, у звязку з наступним.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_7 України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 978 від 01.02.1996 р., що видане Хортицькою районною адміністрацією, квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності громадянам: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_7. Відповідач ОСОБА_6 після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-ЖС №010549. Згідно ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Тобто кожному із співвласників зазначеної квартири належить по 1/5 частки.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖС №261128 20 червня 2003 року помер ОСОБА_7, про що Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції зроблений відповідний актовий запис №5754 від 21 червня 2003 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/5 частину квартири АДРЕСА_2. Спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 529 ЦК України ( в редакції 1963 року) є його мати ОСОБА_1, факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження ІІ-ОЛ №328946.

Відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР ( в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, чи якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до копії матеріалів спадкової справи №47/2018 з заявою про прийняття спадщини звернулася тільки позивач, ОСОБА_1 Приватним нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 було заведено спадкову справу №47/2018, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_5 від 08.06.2018 р. №333/02-31, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 оскільки не має можливості встановити факт прийняття спадщини, нотаріус не має можливості визначити частку в спадщині гр. ОСОБА_7

До спадкового майна відноситься 1/5 частина квартири АДРЕСА_2.

Позивач фактично втупила в управління та володіння спадковим майном, так як є співвласником зазначеної квартири, відповідачами визнані позовні вимоги та пояснено, що позивач фактично постійно проживала з сином на час його смерті за однією адресою: АДРЕСА_1, та фактично втупила в управління та володіння спадковим майном.

Згідно Постанови Верховного ОСОБА_7 України N 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до п.3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_7 України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги позивача у повному обсязі обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню.

Відповідно до ст. 206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР ( в редакції 1963 року), ст. 370, 392 ЦК України, ст.ст. 141, 142, 200, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 315 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визначити, що кожному зі співвласників квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7 належить по 1/5 частині у праві власності на вказану квартиру.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщини після смерті ОСОБА_7, який помер 20 червня 2003 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер 20 червня 2003 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Нещеретна