КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача

ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану від її імені та в її інтересах адвокатом ОСОБА_6, яка діє на підставі договору, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора в особі Головного територіального управління юстиції у місті Києві про тлумачення заповіту,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_5, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив розтлумачити заповіт, складений ОСОБА_8 щодо розміру частини квартири АДРЕСА_1, а також речей домашнього вжитку, які підпадають під спадкування спадкоємцем ОСОБА_5 за цим заповітом.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла його мати ОСОБА_8 За час свого життя 24.03.2006 мати вчинила заповіт на випадок своєї смерті, яким заповіла належну їй частину квартири, а також речі домашнього обіходу та вжитку дочці ОСОБА_5 Інша ? частина квартири, речей домашнього обіходу і вжитку на час складання заповіту належала його батьку ОСОБА_9, який також склав заповіт на свою частину квартири.

21.04.2006 ОСОБА_9 з власної волі видав ОСОБА_8 довіреність на право управляти і розпоряджатися всім своїм майном, змінив своє рішення щодо спадкоємців та заповів все своє майно, включаючи ? частину квартири дружині ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 і ОСОБА_8 прийняла спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_8, після смерті якої відкрилася спадщина.

Він є спадкоємцем першої черги спадкування після смерті своєї матері за законом. Крім нього спадкоємцями є його рідні сестри ОСОБА_7 (за законом) та ОСОБА_5 (за заповітом і за законом).

04.04.2017 під час подання заяви про прийняття спадщини Державному нотаріусу Шостої Київської державної нотаріальної контори Гуль Л.О. між сторонами виник спір стосовно тлумачення заповіту, насамперед трактування слів «належну мені частину квартири», визначення часток спадкоємців у спадщині, можливих варіантів поділу спадкового майна та розміру можливої справедливої грошової компенсації.

Між спадкоємцями існує спір щодо того, чи підпадає під дію заповіту ОСОБА_8 саме та ? частина квартири, якою вона не володіла на час складання заповіту, а отримала у спадок від свого чоловіка ОСОБА_9

З огляду на викладене вважав, наявні підстави для тлумачення заповіту, зокрема визначення частки квартири, яка повинна успадковуватися за заповітом (Т.1, а.с.1-6, 163,164).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.06.2018 позов задоволено - здійснено тлумачення заповіту складеного ОСОБА_8 24 березня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 8-1082 таким чином, що спадкодавець на випадок своє смерті заповіла дочці ОСОБА_5 саме ? частину квартири АДРЕСА_2, а також речі домашнього вжитку (Т.1, а.с.203-208).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вважає, що суд оскаржуваним рішенням звузив права заповідача на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом. ОСОБА_8 складаючи заповіт вказала, що на випадок своє смерті належну їй частину квартири, а також речі домашнього обіходу та вжитку заповідає дочці - ОСОБА_5 Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини, що закріплено нормою ч. 4 ст. 1236 ЦК України, яку суд безпідставно не застосував. На час смерті ОСОБА_8 їй належала вся спірна квартира на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, а тому й успадковуватись за заповітом повинна частка квартири, яка становить 100%. Отже, з огляду на вимоги закону, а також оскільки зі змісту заповіту можливо встановити справжню волю заповідача, підстави для тлумачення заповіту були відсутні (Т.1, а.с. 227-231).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.09.2018 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (Т.2, а.с.3).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.09.2018 справу призначено до розгляду на 04.10.2018 (Т.2, а.с.5).

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 № 297/2018 переведено суддів апеляційного суду міста Києва на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 № 3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03.10.2018 визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Оніщук М.І., судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А. (Т.2, а.с.11).

У зв'язку із зазначеним вищевказана справа ухвалою Київського апеляційного суду від 09.10.2018 прийнята до провадження новоутвореного суду та призначена до розгляду на 31.10.2018 (Т.2, а.с.12,13).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідач ОСОБА_7 в заяві на адресу суду апеляційної інстанції просила розглядати справу за її відсутності (Т.2, а.с.42). Третя особа про причини неявки представника суд не повідомила.

Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з'явились у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що на час написання заповіту ОСОБА_8 була власником лише ? частини квартири, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло і саме цю належну їй частину квартири заповіла дочці ОСОБА_5 Інша ? частини квартири була одержана нею у спадщину після смерті чоловіка, а тому ця частину не могла охоплюватися розпорядженням у її заповіті.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду та, як наслідок, з ухваленим судом рішенням, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 24.03.2006 ОСОБА_8 склала заповіт, згідно з яким, на випадок своєї смерті, заповіла належну їй частину квартири АДРЕСА_2, а також речі домашнього обіходу та вжитку дочці - ОСОБА_5 (Т.1, а.с.8).

Також 24.03.2006 ОСОБА_9 (чоловік ОСОБА_8.) склав заповіт, згідно з яким, на випадок своєї смерті, заповів належну йому частину квартири АДРЕСА_2, а також речі домашнього обіходу та вжитку дочці - ОСОБА_5, а все інше майно дружині ОСОБА_8, а в разі її смерті дочці ОСОБА_7 та сину ОСОБА_3 (Т.1, а.с.9).

21.04.2006 ОСОБА_9 склав новий заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідав все своє майно (рухоме майно, нерухоме майно, грошові кошти, майнові права тощо) ОСОБА_8 (Т.1, а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_9 помер (Т.1, а.с.142).

07.12.2006 ОСОБА_8 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_9, в тому числі на ? частину квартири АДРЕСА_2 (Т.1, а.с.11,13,64,65,66,153-155)

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_8 (Т.1, а.с.7).

З заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернулися ОСОБА_3 (син), ОСОБА_7 (донька), ОСОБА_5 (донька) (Т.1, а.с.49,50).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_3 вказував на необхідність трактування заповіту ОСОБА_8, оскільки на час відкриття спадщини ОСОБА_8 належала вся квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності (1/2 частина) та свідоцтва про право на спадщину (1/2 частина), проте на час складання заповіту їй належала лише ? частина вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності і саме цю частину мати заповіла його сестрі, вказавши про це безпосередньо в тексті заповіту.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини 1, 2 статті 1220 ЦК України).

Згідно із частинами 1, 2 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Частиною 4 статті 1236 ЦК України імперативно встановлено, що чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Статтею 1256 ЦК України передбачено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно із статтею 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції вірно встановив наведені вище фактичні обставини справи, а також цілком правомірно вказав на те, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з'ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малось на увазі.

Разом з цим, суд першої інстанції безпідставно не застосував положення частини 4 статті 1236 ЦК України, чим самим дійшов припущення про те, що ОСОБА_8 заповіла дочці ОСОБА_5 лише ? частину спірної квартири та, як наслідок, допустив тлумачення заповіту, яке фактично змінює волю заповідача.

Так, заповіт складається на випадок смерті особи. На час складання заповіту заповідач не знає, яке майно, або яка його частка буде належати йому на день смерті, а тому законодавець передбачив, що чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється саме на момент відкриття спадщини.

В даному випадку на момент відкриття спадщини, ОСОБА_8 належала частина квартири, яка становить 100%, оскільки ? частина належала їй на підставі свідоцтва про право власності та ? частина на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Відтак, з огляду на сукупність фактичних обставин справи та враховуючи вимоги закону щодо можливості тлумачення правочину, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність належних правових підстав для тлумачення заповіту, яке допустив суд першої інстанції в оскаржуваному рішення, оскільки таке тлумачення базується виключно на припущені і суттєво змінює волю заповідача ОСОБА_8, яка заповіла належну їй квартиру саме дочці ОСОБА_5

Водночас, слід зауважити і те, що подружжя ОСОБА_8 (ОСОБА_8 та ОСОБА_9) за життя виявляли бажання залишити спірну квартиру саме дочці ОСОБА_5, про що свідчать складені ними заповіти від 24.03.2006. Не дивлячись на те, що ОСОБА_9 у подальшому склав новий заповіт, за яким заповів все своє майно дружині ОСОБА_8, обставина складання заповітів на спірну квартиру подружжям ОСОБА_8 саме на користь дочки ОСОБА_5, також підлягає врахуванню при вирішенні питання щодо тлумачення заповіту, з огляду на вимоги частин 3, 4 статті 213 ЦПК України.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З вищенаведеного вбачається, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а отже підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У зв'язку із ухваленням нового судового рішення, підлягають перерозподілу й судові витрати. Так, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 та, як наслідок, ухвалення нового рішення про відмову у задоволення позову, то з позивача на користь відповідача ОСОБА_5 підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1 057,21 грн. (Т.1, а.с.226).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 372, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану від її імені та в її інтересах адвокатом ОСОБА_6, яка діє на підставі договору, - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора в особі Головного територіального управління юстиції у місті Києві про тлумачення заповіту - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора в особі Головного територіального управління юстиції у місті Києві про тлумачення заповіту - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3, 02095, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) сплачений судовий збір у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1 057 (одна тисяча п'ятдесят сім) грн. 21 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 06 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва