22-ц/775/543/2018(м)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року Єдиний унікальний номер 264/3619/17

Апеляційний суд Донецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_1, в особі його представника ОСОБА_2,

на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2018 року, у складі судді Кузнецова Д.В., повний текст рішення складений 08 червня 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1

про поділ майна подружжя, набутого у шлюбі

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про визнання майна особистою приватною власністю,

В с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_1, який згодом уточнила, та просила визнати автотранспортний засіб «Renault Captur», VIN НОМЕР_3, двигун 1.5, тип кузову: хетчбек, рік випуску 01 січня 2017, версія E3d AL A, комплектація Intense 1.5 EDC, колір чорний, кузов (GNE)+помаранчевий дах (ENZ) (XNU) сумісним майном подружжя набутим в шлюбі; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість ? частки спільного сумісного майна у розмірі 281 100 грн., припинивши право останньої в спільному сумісному майні подружжя.

У мотивування позову зазначала, що 23 липня 2016 року між сторонами зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась їх спільна дитина ОСОБА_4. За час перебування в шлюбі сторони спільно піклувались про побудову сімейних стосунків між собою, спільно дбали про матеріальне забезпечення сім'ї. Під час шлюбу 27 березня 2017 року сторонами придбано спірний автотранспортний засіб. Позивач вважає, що зазначений автотранспортний засіб належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Згоди щодо розподілу майна, нажитого в шлюбі в добровільному порядку сторонами не досягнуто. Вказане авто постійно знаходиться у відповідача та він одноособово ним користується, зазначена річ є неподільною.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, в якому просив визнати за останнім право приватної особистої власності на спірний автомобіль.

В обґрунтування позову зазначив, що 23 липня 2016 року між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб. 27.03.2017 року ОСОБА_1 уклав договір купівлі - продажу спірного автомобілю з ТОВ «Компанія Алекс», сплативши його вартість в сумі 526 200 грн. Грошові кошти,які були сплачені останнім в оплату вартості авто, отримані ним до шлюбу. ОСОБА_1 працював і відкладав кошти декілька років, щоб накопичити необхідну суму для придбання авто. Станом на 31 грудня 2015 року мав на рахунку необхідну суму коштів. За час шлюбу ОСОБА_1 не мав такого заробітку, щоб купити спірний автомобіль. Те, що останній заробляв за час шлюбу - витрачалось на утримання дружини, яка в період шлюбу не працювала, згодом виникли витрати на дитину. ОСОБА_3 не приймала матеріальної участі у придбанні вказаного автомобіля, не працювала, не мала доходу, повністю знаходилась на утриманні ОСОБА_1

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 травня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, набутого у шлюбі, задоволено частково.

Визнано автотранспортний засіб «Renault Captur», легковий хетчбек-в, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_3, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, спільним сумісний майном, набутим ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період шлюбу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок компенсації 1/2 частки автомобіля половину ринкової вартості автотранспортного засобу «Renault Captur», легковий хетчбек-в, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_3, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, в розмірі 233386 гривень 30 копійок.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/2 частку автотранспортного засобу «Renault Captur», легковий хетчбек-в, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_3, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Залишено у власності ОСОБА_1 автотранспортний засіб «Renault Captur», легковий хетчбек-в, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_3, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 531 гривня 32 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1, в особі його представника ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання автомобіля особистою приватною власністю задовольнити; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Зокрема зазначив, що судом безпідставно не було застосовано ст. 71 СК України при вирішенні питання щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації в розмірі 233386,30 грн. за ? частину вартості спірного автомобіля, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за спільну працю за час шлюбу заробили 562200 грн. Факт роботи та розмір отриманого доходу від роботи підтверджується відповідними письмовими документами, а не показами свідків. Покази свідків - родичів позивача ОСОБА_3 щодо того, що остання працювала до шлюбу не є належними доказами, оскільки стосуються періоду до шлюбу, який виходить за межі позовних вимог. Позивач не заявляла вимог щодо встановлення факту спільного проживання позивача та відповідача до реєстрації ними шлюбу.

Судом безпідставно відхилено покази свідків зі сторони відповідача, оскільки їх ставлення до позивача не свідчить про відсутність у них інформації щодо предмету спору або надання останніми неправдивих свідчень.

Судом безпідставно не прийнято, як належний доказ, банківську виписку з рахунку ОСОБА_1 про отримані ним до шлюбу доходи, обґрунтовуючи вказаний факт припущенням про можливість витрати цих коштів або внесення їх до спільного сімейного бюджету.

На виконання ст. 360 ЦПК України, ОСОБА_3 подала до апеляційного суду відзив, в якому просила апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 - відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначила, що спірний автомобіль було придбано за час спільного проживання сторін та перебування у шлюбних відносинах. За період шлюбу сторони вели спільний бюджет, як ОСОБА_1, так і ОСОБА_3 мали прибуток, в тому числі остання реалізовувала речі через мережу Інтернет, отримувала допомогу за народження дитини, мала накопичення, оскільки завжди працювала на телебаченні, фітнес тренером тощо. ОСОБА_1 приховує свої прибутки, оскільки працює моряком на посаді другого механіка на іноземних суднах.

Наявність грошових коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 станом на 31 грудня 2015 року не свідчить про купівлю автомобіля ним за власні кошти 27 березня 2017 року, оскільки останній витратив ці кошти ще до купівлі автомобілю.

Також ОСОБА_3 зазначила, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності ОСОБА_1, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчить запис №1443 в журналі телефонограм апеляційного суду (а.с.195, 196).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 пояснила, що рішення суду було ухвалено у порушення ч.4, ч.5 ст. 71 СК України, оскільки попередньо не була внесена грошова компенсація вартості ? частки автомобіля, та відповідача в примусовому порядку вимусили придбали ? частку автомобіля. Подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за час шлюбу не мали достатнього доходу для придбання автомобіля. Автомобіль був придбаний за кошти, отримані відповідачем до реєстрації шлюбу, які ним були зняті з банківського рахунку 31 грудня 2015 року.

В судовому засіданні представник позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 пояснили, що позивач проживала з відповідачем однією сім'єю з 2005 року. Як до шлюбу так і після реєстрації шлюбу позивач постійно працювала. З 2006 року має інтернет магазин, через який реалізує речі та аксесуари, та від цієї діяльності отримує дохід до 20 тисяч грн. щомісячно. Крім того її батьки та тітка подарували на весілля 2600 доларів США, які були витрачені на придбання спірного автомобіля, на придбання якого також витрачені кошти допомоги, отримані при народженні дитини. Зняті відповідачем з банківського рахунку в грудні 2015 року були витрачені ним на ремонт квартири, яка є його особистою власністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову позивача ОСОБА_3 та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_1, заперечення позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права..

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 23 липня 2016 року між сторонами був зареєстрований шлюб. 05 квітня 2018 року шлюб між ними був розірваний, що підтверджується відповідним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області (а.с.15, 134,135).

В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_4 (а.с16).

Також в період шлюбу 27 березня 2017 року був укладений договір купівлі-продажу № R 3625/27/03/17/в, за яким ОСОБА_1 придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Алекс» автомобіль Renault Captur за ціною 562200,00 гривень (а.с.18).

27 та 31 березня 2017 року ОСОБА_1 було сплачено за договором грошові кошти в сумі 562200,00 гривень, що підтверджується банківськими квитанціями про перерахування готівкових коштів на рахунок автосалону (а.с.22-23).

Право власності на автомобіль Renault Captur, легковий хетчбек-в, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_3, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, було оформлено на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданим 07 квітня 2017 року територіальним сервісним центром №1441 (а.с.85).

Відповідно до звіту №73 про експертну оцінку колісного транспортного засобу, підготовленого суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 від 12.03.2018 року, дійсна ринкова вартість автомобіля марки Renault Captur, реєстраційний номер НОМЕР_1, на дату оцінки становить 466772,60 гривень (а.с.127-130).

В обґрунтування належності майна на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 представлено виписку із банку (а.с.86). Згідно з даною випискою, виданою Акціонерним банком «Південний» від 08 листопада 2017 року, у ОСОБА_1 було відкрито особовий рахунок доларах США, та 31 грудня 2015 року він був закритий, а грошові кошти в сумі 27961,04 доларів США зняті ОСОБА_1

ОСОБА_3 отримала суми держаної допомоги при народженні І дитини, зокрема, в серпні 2016 року 1496,77 та 1512,50 гривень, в жовтні 2016 року - 10 320,00 гривень, в листопаді 860,00 гривень, в грудні 2016 року - 1040,65, гривень та в подальшому щомісячно по 860,00 гривень (а.с.123).

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до довідки «ОСМ Крю Менеджемнт України» від 14 вересня 2017 року, ОСОБА_1 працює при посередництві морського агентства «ОСМ Крю Менеджемнт України» на суднах, які знаходяться під управлінням компанії «OSM Crew Management Ltd» (Кіпр) на посаді Другого Механіка. Знаходився у рейсі на судні «VIKING QEEN» з 25 липня 2017 року по 25 жовтня 2017 року.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд виходив з того, що окрім факту набуття спірного автомобіля в період шлюбу сторонами були представлені належні докази про спільні джерела його набуття та їх спільну працю в період шлюбу, які свідчать про спільність доходів подружжя, з яких придбано спірне рухоме майно. При цьому суд виходив із дійсної вартості автомобіля, визначеною експертною оцінкою від 12 березня 2018 року, у розмірі 466772,60 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, суд виходив з того, що в ході судового розгляду не було доведено придбання автомобіля виключно за особисті кошти відповідача та не спростовано презумпцію спільності доходів та набутого в період шлюбу майна. Спірний автомобіль перебуває у володінні та користуванні відповідача, який заперечує проти власності іншого співвласника, працює моряком та має матеріальну можливість для виплати компенсації. За таких обставин, суд дійшов висновку, що поділ спільного автомобіля має відбутися шляхом одержання позивачем від відповідача матеріальної компенсації вартості частки спільного автомобіля.

З такими висновками апеляційний не може не погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Отже, ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Відповідно до ст. 60 СК України воно вважається таким, що належить подружжю.

Заінтересована особа може довести, що майно було придбане нею у шлюбі. Якщо цього зробити їй не вдається, майно вважатиметься таким, що придбане у шлюбі.

Враховуючи зазначені норми закону, період знаходження сторін у шлюбі з 23 липня 2016 року по 05 квітня 2018 року, надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, у тому числі пояснення свідків, яким суд дав належну оцінку, час придбання спірного автомобіля 27 березня 2017 року, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін.

При цьому апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 не доведено факту купівлі спірного автомобіля за власні кошти. Довідка про наявність у ОСОБА_1 28387,86 доларів США станом на 31 грудня 2015 року, тобто за 1 рік та 4 місяці до купівлі спірного авто не свідчать, що останній використав саме ці кошти 27 березня 2017 року. Матеріалами справи також підтверджується дохід ОСОБА_3 у вигляді отриманні державної допомоги за народження їх спільної дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно роз'яснень, наведених у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 N 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Відповідно ч.3ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів по справі.

Разом з тим, звертаючись з позовом до суду ОСОБА_3 має на меті позбутися належної їй частки автомобіля шляхом спонукання відповідача до виплати грошової компенсації за її частку майна.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки регулюються ст. 364 ЦК України.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, враховуючи, що сторони є суб'єктами спільного сумісного спірного автомобіля, позивач ОСОБА_3 надала згоду на отримання компенсації за її частку на спірне авто шляхом звернення до суду з відповідними позовними вимогами, внесення останньою грошових коштів на депозитний рахунок законодавством не передбачається, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

При цьому апеляційний суд зауважує, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, необхідно встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок частки у спільному майні та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Аналіз вказаних норм та врахування тих фактів, що спірний автомобіль знаходиться у користуванні відповідача ОСОБА_1, автомобіль є неподільною річчю, а спільне користування автомобілем, враховуючи взаємовідносини сторін, неможлово, та того факту, що ОСОБА_1 працює моряком на іноземних суднах і має можливість сплатити ОСОБА_3 компенсацію, і це не становитиме це для останнього надмірний матеріальний тягар, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про розмір компенсації у сумі 233386,30 грн., що складає ? дійсної вартості спірного автомобіля, яка складає 466772,60 грн., що підтверджується звітом №73 по експертної оцінки колісного транспортного засобу від 12 березня 2018 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, його висновки відповідають фактичним обставинам справи, а тому підстави для його скасування в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в особі його представника ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Л.М.Кочегарова

О.М.Пономарьова

Повний текст постанови складений 13 серпня 2018 року.

Суддя Т.Б.Ткаченко