Провадження №2/523/5316/18
"03" грудня 2018 р. м. Одеса
Суворовський районний суд м.Одеси у складі:
головуючого судді Дяченко В.Г.,
секретаря судового засідання Правди Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання угоди дійсною,-
До суду надійшов позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в якому просили визнати договір купівлі-продажу № 2456 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який було засвідчено 18.04.1997р. Товарною біржею центральна Одеська біржа - дійсним.
В обґрунтування позивачі зазначили, що 18.04.1997р., на підставі договору купівлі-продажу придбали у відповідача квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 67,5 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м. Договір купівлі-продажу за №2456 від 18.04.1997 року був засвідчений Товарною біржею центральна Одеська біржа. Придбана кватира була зареєстрована позивачами у КП «ОМБТІ та РОН», про що 05.05.1997 року, за №1719, стор.72, книга 5 зроблено відповідний запис. У зв'язку з зазначеним позивачі вважали, що угода є укладеною та правомірною. На час укладання договору позивачі не знали, що договір підлягає нотаріальному посвідченню, так як згідно зі ст.227 ЦК УРСР в редакції 1963 року. На даний час позивачі не можуть розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої права, як власники цієї квартири, оскільки є протиріччя в правових нормах, діючих на час укладання договору щодо необхідності його нотаріального посвідчення.
Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від позивачів надійшла заява в якій позовні вимоги підтримали, просили розгляд справи провести за їх відсутності, не заперечували проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача.
Суд ухвалює заочне рішення за відсутності учасників справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що не заперечували позивачі.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачі в 18.04.1997р., на підставі договору купівлі-продажу придбали у відповідача квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 67,5 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м.
Договір купівлі-продажу за №2456 від 18.04.1997 року був засвідчений Товарною біржею центральна Одеська біржа.
Умови договору позивачі виконали в повному обсязі та передали відповідачу грошові кошти за вказану квартиру. У свою чергу, відповідач, також, виконав умови договору, звільнив вказану квартиру, однак у подальшому ухилилася від його нотаріального посвідчення.
Придбана кватира була зареєстрована позивачами у КП «ОМБТІ та РОН», про що 05.05.1997 року, за №1719, стор.72, книга 5, про що зроблено відповідний запис.
Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.ст. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991року «Протоварну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі.
Отже, за вказаним договором позивачі набули права власності на вказану квартиру.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Як встановлено судом, на даний час позивачв не можуть розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки в діючих на час укладання зазначеного договору та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору.
Частиною 2 ст.47 ЦК України та ст.ст. 224,227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним.
Згідно ч.2 ст.220 ЦК України (у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
З матеріалів справи вбачається, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає позивачам у здійсненні права власності та розпорядження їх майном, яке передбачене ч.1ст. 319 ЦК України.
Згідно з ч.1ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно дост. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст.3 ЦК України та ч.1ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановленихКонституцією та Законом.
Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2ст.16ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивачів та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним.
Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо повного задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263, 280-282 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання угоди дійсною -задовольнити.
Визнати договір купівлі-продажу № 2456 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який було засвідчено 18.04.1997р. Товарною біржею центральна Одеська біржа - дійсним.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня складення рішення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення рішення.
Повний текст рішення виготовлено 04.12.2018 року.
Суддя -