Провадження № 2/161/3274/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 листопада 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого судді Кирилюк В.Ф.

секретаря Самолюк І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Свій позов обґрунтовує тим, що він 12.03.2014 року уклав з ОСОБА_2 договір позики грошових коштів, за яким передав останньому 48 000 доларів США строком до 31.12.2016 року. На підтвердження укладеного договору позики грошових коштів ОСОБА_2 була надана розписка.

У встановлений договором строк позичальник кошти позикодавцю не повернув.

Покликаючись на викладені обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь 48 000 доларів США, 3% річних в розмірі 101568 грн. та судові витрати по справі.

Позивач подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, не заперечує прти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року №6-63цс13.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 12 березня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики у письмовій формі, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 48 000 доларів США.

Позика надається без виплати процентів. Строк повернення позики 31.12.2016 року.

Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити у грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Крім того, у ч.2 ст.533 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 02.07.2014 року №6-79цс14, від 16.09.2015 року №6-190цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначає національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти (правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена в постановах від 04.07.2011 року №3-62гс11,від 07.10.2014 року №3-133гс14).

Судом встановлено, що в розписці ОСОБА_1 грошові зобовязання визначені в іноземній валюті, а саме доларах США, в звязку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, обставини щодо неповернення позивачу 48 000 доларів США шляхом надання відповідних доказів, не спростував.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з позичальника в користь позикодавця слід стягнути заборгованість за договором позики, а саме грошову суму в гривнях, яка є еквівалентною 48 000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення даного рішення судом, а саме 27,7958 грн. за 100 доларів США. Отже, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 1 334 198,40 грн. (27,7958х48000).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином, у звязку з несвоєчасним поверненням боргу, позивач має право на стягнення з відповідача ОСОБА_2 трьох відсотків річних, які нараховуються на суму боргу з 31.12.2016 року по 31.07.2018 року.

На підставі викладеного, з відповідача слід стягнути на користь позивача, у звязку з неналежним виконанням зобовязання три відсотки річних в сумі 101568, грн..

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 слід стягнути також 8810 грн. сплаченого судового збору.

На підставі ст.ст. 526, 625, 1048-1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 83, 247,258, 259, 263 - 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1 1 334 198,40 грн. (один мільйон триста тридцять чотири тисячі сто девяносто вісім грн.. 40 коп.) боргу за договором позики від 12.03.2014 року, три відсотки річних в сумі 101568 грн. (сто одну тисячу пятсот шістдесят вісім грн.)., а всього на загальну суму 1 435 766,40 грн. (один мільйон чотириста тридцять пять тисяч сімсот шістдесят шість грн.. 40 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1 8810 грн. (вісім тисяч вісімсот десять грн..) судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідачем у справі є ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, останнє відоме місце реєстрації за адресою: м. Луцьк, вул. Бенделіані, 1/102.

Повне судове рішення складено та підписано 04 грудня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Кирилюк В.Ф.