ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року м. Чернівці

Справа № 726/830/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Кулянди М.І., Яремка В.В.

секретар: Скрипка С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 27 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, головуючий у І-й інстанції -Асташев С.А.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року П АТ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилалося на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 10 листопада 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач ОСОБА_1 своїх зобов'язань за даним договором не виконав, в результаті чого станом на 31 березня 2018 року у нього виникла заборгованість у розмірі 113 636,34 грн, яка складається з наступного: 3 783,95 грн - заборгованість за кредитом; 99 534,22 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 668,82 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн - штраф (фіксована частина), 5 399,35 грн - штраф (процентна складова).

ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 27 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

_________________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/822/57/18 Категорія:27 Доповідач Литвинюк І.М.

На дане рішення АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості.

Апелянт зазначає, що видана відповідачу картка діяла до останнього дня жовтня 2017 року, і саме по цій картці 12 квітня 2014 року відповідач здійснив платіж, про що зазначав у свої запереченнях.

Посилається на те, що позовна давність позивачем не пропущена, оскільки між датою, за якою закінчився строк дії виданої відповідачу платіжної картки, та датою звернення до суду з даним позовом, минуло менше трьох років.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення процесуального права, що згідно з п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 10 листопада 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

23 січня 2014 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в КБ «Приватбанк».

Строк дії кредитної картки, отриманої відповідачем, був встановлений до жовтня 2017 року, що стверджується довідкою про видачу кредитних карток (а.с.54), змістом виписки за картковим рахунком (а.с.55-58).

При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк (термін) відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.п.3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, строк дії картки вказаний на лицьовому боці карти (місяць і рік) і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці (в полі MONTH) .

Пунктом 3.1. Умов надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, передбачено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту карти, їх вид та строк дії визначений в Заяві та в Пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт та банк укладають Договір про надання банківських послуг.

У цій справі сторони погодили, що строк дії договору відповідає строку дії картки. З урахуванням отримання відповідачем нової картки на строк до 31 жовтня 2017 року, саме цей строк є строком дії договору.

З наданого банком розрахунку (а.с.4-5), виписки за картковим рахунком (а.с.55-58) вбачається, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 31 березня 2018 року у нього виникла заборгованість в розмірі 113 636,34 грн, яка складається з наступного: 3 783,95 грн - заборгованість за кредитом; 99 534,22 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 668,82 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн - штраф (фіксована частина), 5 399,35 грн - штраф (процентна складова).

З огляду на викладене, відповідачем дійсно порушувались умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, правильність нарахування якої має бути перевірена на предмет відповідності норм матеріального права.

Факт порушення умов договору відповідачем не спростовано.

Щодо тверджень відповідача про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені в умовах кредитного договору (у розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн.). Погашення заборгованості по кредитному ліміту провадиться як шляхом внесення коштів на карту, так і шляхом списання коштів із інших рахунків клієнта на підставі договору.

Строк дії картки визначено 31 жовтня 2017 року. З позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернулося 28 квітня 2018 року, тобто у межах позовної давності у три роки.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а ст. 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність щодо неустойки (пені та штрафу).

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, який співпадає із строком дії картки (стаття 261 ЦК України).

Отже, трирічний строк позовної давності не сплив.

Тому доводи відповідача, з чим погодився суд першої інстанції, про наявність підстав для відмови у позові з підстав спливу позовної давності, є необґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо обсягу задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що вимоги банку підлягають частковому задоволенню.

Так, розрахунком заборгованості (а.с.4-5), випискою за картковим рахунком (а.с.55-58) доведено, що станом на 31 березня 2018 року заборгованість за кредитом становить 3 783,95 грн і вона підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, то в цій частині вони підлягають частковому задоволенню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором відсотки лише впродовж строку дії кредитного договору, після спливу визначеного договором строку кредитування нарахування відсотків є безпідставним.

Як встановлено у справі, кредит виданий до 31 жовтня 2017 року.

За таких обставин, вимоги банку про стягнення відсотків підлягають частковому задоволенню - на суму 4 961,29 грн. (станом 31 жовтня 2017 року) - у розмірі нарахованих відсотків на указану дату та з урахуванням відсоткової ставки на час укладення договору.

Однак колегія суддів вважає, що не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав у постанові 21 жовтня 2015 року в справі 6-2003цс15.

Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час тарифами обслуговування кредитних карт передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням.

Вимога банку про стягнення з відповідача пені та штрафу є подвійною відповідальністю і суперечить статті 61 Конституції України.

Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь банку підлягає стягненню тільки пеня.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 видавалось дві кредитні картки. Остання кредитна картка під номером НОМЕР_1 зі строком дії до кінця жовтня 2017 року.

Зазначене свідчить про те, що банк не пропустив строк позовної давності щодо вимог про стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами.

Однак стягнення пені на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню в межах спеціального строку позовної давності.

З позовною вимогою позивач звернувся в травні 2018 року.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 07 травня 2017 року по 31 жовтня 2017 року в сумі 500 грн. Вказана грошова сума відповідає розрахунку пені, наданого банком.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково.

З ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 10 листопада 2008 року у розмірі 9 245,24 грн., з яких 3 783,95 грн. - заборгованість за кредитом, суму 4 961,29 грн. - заборгованість за відсотками, 500 грн. - заборгованість за пенею. В задоволенні решти позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позов банку підлягає частковому задоволенню, що становить 8,14% від ціни позову.

Позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1 762 грн, а за подання до суду апеляційної скарги - 2 643 грн.

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги, слід стягнути 358,38 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 27 серпня 2018 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 9 245 (дев'ять тисяч двісті сорок п'ять) гривень 24 копійки, яка складається: із заборгованості за кредитом у сумі 3 783 гривень 95 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 4 961гривень 29 копійок, заборгованості за пенею у сумі 500 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 358 (триста п'ятдесят вісім) гривень 38 копійок в рахунок компенсації судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2018 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: М.І. Кулянда

В.В. Яремко