ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2018 року м. Чернівці

справа № 724/501/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинак О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Герман Я.І.

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2018 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Акостакіоає О.Т.

встановив:

В червні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь борг за кредитним договором в сумі 49 517 гривень 17 копійок, який складається з боргу за кредитом в сумі 340 гривень, боргу по процентам за користування кредитом в сумі 42 443 гривні 2 копійки, боргу за пенею в сумі 3900 гривень, штрафу в сумі 2834 гривні 15 копійок.

Заочним рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2018 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, за змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи згідно заяви від 15 березня 2013 року ОСОБА_3 та АТ КБ «ПриватБанк» уклали кредитний договір без номера, згідно умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с.7).

З розрахунку боргу за договором від 30 квітня 2018 року вбачається, що станом на 30 квітня 2018 року банком нараховано відповідачу борг в сумі 49 517 гривень 17 копійок, який складається з боргу за кредитом в сумі 340 гривень, боргу по процентам за користування кредитом в сумі 42 443 гривні 2 копійки, боргу за пенею в сумі 3900 гривень, штрафу в сумі 2834 гривні 15 копійок.

Помилковим є висновок суду про те, що кредитний договір між сторонами не укладався.

Апеляційний суд вважає, що підписуючи анкету-заяву від 15 березня 2013 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідач погодився, що вказана анкета-заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що дії відповідача свідчать про користування ним кредитними коштами та про наявність кредитних відносин між сторонами.

Так з виписки з основної картки, яка була видана банком на ім'я відповідача, розрахунку боргу вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом та погашав борг, який виник внаслідок користування послугами банку (а.с. 69-71).

Останнє погашення боргу ОСОБА_2 здійснив 25 вересня 2015 року в сумі 1500 гривень (а.с.5-6).

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в своїй постанові від 6 вересня 2018 року у справі № 570/2313/16.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 5 грудня 2018 року строк дії останньої кредитної картки, яка була видана відповідачу закінчився 30 листопада 2016 року.

З розрахунку боргу банку вбачається, що банк правильно нарахував борг по тілу кредиту в сумі 340 гривень, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Сума нарахованих банком процентів станом на 30 листопада 2016 року складає 11 833 гривні 69 копійок, що крім вказаної вище довідки підтверджується також розрахунком боргу від 30 квітня 2018 року (а.с.5-6).

Вказана сума банком нарахована правомірно та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Вимога банку про стягнення з відповідача процентів, які нараховані після 30 листопада 2016 року є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Cуд апеляційної інстанції вважає, що не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в сумі 2834 гривні 15 копійок.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав у постанові 21 жовтня 2015 року в справі 6-2003цс15.

Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» передбачено стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів (а.с.8).

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням.

Вимога банку про стягнення з відповідача пені та штрафу є подвійною відповідальністю і суперечить статті 61 Конституції України.

Враховуючи наведене вище з відповідача на користь банку підлягає стягненню тільки пеня.

З розрахунку боргу та довідки банку від 5 грудня 2018 року вбачається, що станом на 30 листопада 2016 року банком правильно було нараховано відповідачу пеню в сумі 2200 гривень, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь банку.

Вимога позивача про стягнення з відповідача пені, яка нарахована після 30 листопада 2016 року є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене вище, суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором слід задовольнити частково.

З ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» слід стягнути борг за кредитним договором в сумі 14 373 гривні 69 копійок, який складається з боргу за кредитом в сумі 340 гривень, боргу по процентам в сумі 11 833 гривні 69 копійок та пеню в сумі 2200 гривень.

В решті позову слід відмовити.

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення боргу з відповідача на користь позивача за кредитним договором в сумі 14 373 гривні 69 копійок, що становить 29,03 відсотка від ціни позову (49 517 гривень 17 копійок).

З платіжного доручення № PROM4ВIVB7 від 14 травня 2018 року вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 1762 гривні (а.с.1).

З платіжного доручення № PROM5BSU4H від 25 жовтня 2018 року вбачається, що позивач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 2643 гривні (а.с.62).

Отже, з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 1278 гривень 77 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2018 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» борг за кредитним договором в сумі 14 373 (чотирнадцять тисяч триста сімдесят три) гриві 69 копійок, який складається з боргу за кредитом в сумі 340 гривень, боргу по процентам в сумі 11 833 гривні 69 копійок та пені в сумі 2200 гривень.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1278 (одну тисячу двісті сімдесят вісім) гривень 77 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її підписання суддями.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна