Дата документу 04.12.2018 Справа № 316/1957/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/1957/15-ц
Провадження №22-ц/807/581/18
Головуючий в 1-й інстанції - Вільямовська Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.
секретарСеменчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 липня 2018 року, ухвалене у м. Енергодар у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ДельтаБанк», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру. В обґрунтування позову, зазначено, що 20 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 0709/0308/45-014, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 31500,00 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 20.03.2008 року по 20.03.2023 рік. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши Відповідачу кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги відповідно до якого, АТ «Дельта Банк» набуло статусу Нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та набуло права вимоги по зазначеному кредитному договору. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором кредиту № 0709/0308/45-014 від 20.03.2008 року іпотекодавець ОСОБА_5 за договором іпотеки №0709/0308/45-014-2-1 від 20.03.2008 року передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1. Предмет Іпотеки належить Іпотекодавцеві на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 20 березня 2008 року приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №1661. Предмет іпотеки має загальну площу 50,8 кв.м. Позичальник умови Кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся у тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 28.07.2015 року за Відповідачем наявна заборгованість в сумі: 542493,10 грн. з яких: 511901,33 грн. - тіло кредиту; 30591,78 грн. - відсотки. Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості в сумі 542493,10 грн. за кредитним договором №0709/0308/45-014 від 20.03.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить Іпотекодавцеві - ОСОБА_5, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання на неї права власності за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ПАТ «ДельтаБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги в якості доказу виникнення у позивача права розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, квитанції та реєстр поштових відправлень, оскільки відповідно до вимог кредитного та іпотечного договору відлік строку виконання вимог кредитора та іпотекодержателя, вважається дата зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку. Крім того, апелянт вказує на законність своїх вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за банком, оскільки такий захист порушеного права передбачений ЗУ «Про іпотеку» та ЦК України, та зазначає, що висновки суду, щодо неможливості визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду є необґрунтованими. Особа, що подала апеляційну скаргу, не погоджується також з висновками суду про обов'язкове визначення вартості предмета іпотеки, оскільки ціна предмета іпотеки є суттєвою у разі звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. ст. 38,39 ЗУ «Про іпотеку», що передбачає подальшу реалізації нерухомого майна з торгів, або іпотекоджержателем від свого імені.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 зазначає, що заперечує проти апеляційної скарги ПАТ «ДельтаБанк», просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає, його мотивованим та обґрунтованим.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 0709/0308/45-014. 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги відповідно до якого, АТ «Дельта Банк» набуло статусу Нового кредитора в зобов'язаннях та набуло права вимоги по зазначеному кредитному договору. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором кредиту № 0709/0308/45-014 від 20.03.2008 року іпотекодавець ОСОБА_5 за договором іпотеки №0709/0308/45-Z-1 від 20.03.2008 року передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1.

Позивач просив суд, в рахунок погашення заборгованості в сумі 542493,10 грн. за Кредитним договором №0709/0308/45-014 від 20.03.2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на квартиру за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» ().

Між тим, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку»не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Таким чином, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, оскільки з урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: 1) передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, а також надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Стаття 37 Закону № 898-IVне вказує про можливість визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до статті 37 Закону № 898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Можна констатувати, що згідно з чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.

Разом з тим право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі), як вказано у частини першій статті 38 згаданого Закону.

Реалізація іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є:

1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля іпотекодержателя та вчинення ним дій, передбачених законом.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону № 898-IV можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Такі ж висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №520/6819/14-ц, провадження №14-343цс18.

Доводи апеляційної скарги висновків суду, не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при встановленні зазначених фактів не були порушені норми процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» залишити без задоволення, а рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 липня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 06 грудня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков