РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2018

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.,

при секретарі судового засідання Дяковичу О.О.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1,

за участю представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання недійсним п.п.2.8.1 пункту 2 кредитного договору №500966189 від 04 грудня 2014 року, стягнення коштів та визнання припиненим кредитного договору,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору, стягнення коштів та визнання припиненим кредитного договору.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 20.06.2018 р. позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження, справа призначена до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 20.06.2018 р. задоволено клопотання позивача про витребуваня у публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» оригінали чи належно засвідчені копії договорів кредиту № 500453991 від31.01.2014 р. та № 500966189 від 4.12.2014 р.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 13.07.2018 р. закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду 13.09.2018 р.

11.09.2018 р. представник відповідача надав відзив на позовну заяву ОСОБА_3, просив відмовити у задоволенні позову через його безпідставність. Звернувся також до суду з заявою про застосування строку позовної давності.

ОСОБА_3 у позовній заяві посилається на те, що 31 січня 2014 року між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №500453991, за умовами якого банк надав йому на поточні потреби грошові кошти в сумі 7066 грн. 18 коп. строком на 60 місяців під 14,99% річних (п. п. 2.1, 2.2, 2.3 пункту 2 договору), із яких відразу було відраховано 1255 грн. 18 коп. страхового платежу.

4 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №500966189, за умовами якого банк надав йому на погашення зазначеного кредитного договору грошові кошти в сумі 6 567 грн. 55 коп. строком до 05.12.2019 р. під 15,99% річних (п.п. 2.1, 2.2, 2.3 пункту 2 договору).

Позивач посилається на те, 5 грудня 2014 року банку ним було повернуто 251 грн. 51 коп., то загальна сума кредиту становить 6 316 грн. 04 коп. (6 567,55 грн. - 251,5 1 грн.).

Відповідно до п. п. 2.8.1 пункту 2 кредитний договір за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом установлено комісію у розмірі 2,52 % від суми кредиту, що становить ще 30,24 % річних, а в грошовому виразі, згідно додатку №1 до договору, - 165 грн. 50 коп. щомісячно.

Відповідно до п. п. 2.8.2 пункту 2 кредитного договору за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування установлено комісію у розмірі 1,8% від суми переказу без ПДВ, що становить ще 21,6% річних.

Відповідно до п. 2.8.3 пункту 2 кредитного договору за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн. (включно) - 35 грн. Комісійна винагорода що вказана в цьому пункті сплачується позичальником за здійснення розрахункового обслуговування позичальника в операційних касах банку.

Відповідно до п. 2.8.4 пункту 2 кредитного договору за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа - Банк» (банкомат з функцією cash-in) у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн. - 10 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому еквіваленті, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Відповідно до третього абзацу ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції чинній на час укладання договору, кредитодавцю заборонялося у договорі про надання споживчого кредиту встановлювати будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо, які не є послугою у визначені цього Закону.

Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначені цього Закону є нікчемними.

Відповідно до п. 1 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга, це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до п. 3.6 чинних на час укладання договору Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені Постановою правління Національно банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Позивач посилається на те, що всупереч цим вимогам Закону та Правил відповідач у підпункті 2.8.1 підпункту 2.8 пункту кредитного договору передбачив сплату йому щомісячну комісійну винагороду (комісію) за управління кредитом, розмір якої значно перевищує розмір наданого ОСОБА_3 кредиту, та більш як удвічі перевищує розмір установлених в договорі процентів.

Більше того, у договорі не зазначено, за яке матеріальне благо та ще й на замовлення споживача ОСОБА_3, він мав сплатити банку комісію у 9930 грн., яка більш як у півтора рази перевищує розмір наданого кредиту.

На думку позивача, означені положення кредитного договору в силу Закону є нікчемними.

Відповідно до другого абз. ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину (його частини) кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

ОСОБА_3 посилається на те, що станом на листопад 2016 року він повністю виконав умови договору щодо повернення кредиту та відсотків за користування ним, банк продовжував нараховувати йому заборгованість по цьому кредиту, а по квітень 2018 року сплачував нараховані банком кошти, тому станом на 05 квітня 2018 року переплатив 6 450 грн., що видно із наданого банком розрахунку заборгованості про сплату з листопада 2016 року по квітень 2018 року цих 6 450 грн.

Просить визнати недійсним (нікчемним) п.п.2.8.1 пункту 2 кредитного договору №500966189 від 04 грудня 2014 року укладеного між ОСОБА_3 та публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» за яким за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом установлено комісію у розмірі 2,52 % від суми кредиту.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» на користь ОСОБА_3 6 450 грн. незаконно одержаних на виконання цієї недійсної (нікчемної) умови договору.

Визнати укладений 04 грудня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 кредитний договір №500966189 припиненим внаслідок його виконання.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити, вказавши, що ним не пропущено строк позовної давності.

Представника відповідача у судовому засідання позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову через його безпідставність та застосувати строк позовної давності.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити вимогам цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що 31 січня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №500453991, за умовами якого банк надав йому на поточні потреби грошові кошти в сумі 7066 грн. 18 коп. строком на 60 місяців під 14,99% річних (п.п. 2.1, 2.2, 2.3 пункту 2 договору), із яких відразу було відраховано 1255 грн. 18 коп. страхового платежу.

4 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №500966189 за умовами якого банк надав йому на погашення зазначеного кредитного договору грошові кошти в сумі 6 567 грн. 55 коп. строком до 05.12.2019 р. під 15,99% річних (п.п. 2.1, 2.2, 2.3 пункту 2 договору).

5 грудня 2014 року банку ОСОБА_3 було повернуто 251 грн. 51 коп., то загальна сума кредиту становить 6 316 грн. 04 коп. (6 567,55 грн. - 251,5 1 грн.).

Відповідно до п.п. 2.8.1 пункту 2 кредитний договір за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом установлено комісію у розмірі 2,52 % від суми кредиту, що становить ще 30,24 % річних, а в грошовому виразі, згідно додатку №1 до договору, - 165 грн. 50 коп. щомісячно.

Відповідно до п.п. 2.8.2 пункту 2 кредитного договору за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування установлено комісію у розмірі 1,8% від суми переказу без ПДВ, що становить ще 21,6% річних.

Відповідно до п. 2.8.3 пункту 2 кредитного договору за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн. (включно) - 35 грн. Комісійна винагорода що вказана в цьому пункті сплачується позичальником за здійснення розрахункового обслуговування позичальника в операційних касах банку.

Відповідно до п. 2.8.4 пункту 2 кредитного договору за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа - Банк» (банкомат з функцією cash-in) у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн. - 10 грн.

Позивач просить визнати недійсним (нікчемним) п.п.2.8.1 пункту 2 кредитного договору №500966189 від 04 грудня 2014 року укладеного між ОСОБА_3 та публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» за яким за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом установлено комісію у розмірі 2,52 % від суми кредиту.

Відповідно до третього абзацу ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції чинній на час укладання договору, кредитодавцю заборонялося у договорі про надання споживчого кредиту встановлювати будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо, які не є послугою у визначені цього Закону.

Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначені цього Закону є нікчемними.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин).У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п. 4 постанови Верховного суду України від 6.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний лише за рішенням суду.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові(частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначенням строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша та пята статті 261 ЦК України).

Судом встановлено, що 31 січня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №500453991.

Суд приходить до висновку, що підписуючи означений кредитний договір позивач був ознайомлений з вимогами п.п. 2.8.1 пункту 2 означеного договору, відповідно до якого за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом установлено комісію у розмірі 2,52 % від суми кредиту, що становить ще 30,24 % річних, а в грошовому виразі, згідно додатку №1 до договору, - 165 грн. 50 коп. щомісячно.

Тобто, строк позовної давності почав обраховуватись з 5.12.2014 року та сплив 5.12.2017 р., позивач звернувся з позовною заявою у серпні 2018 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 264,265 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 2 ст. 215, 256, 257, ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України ,суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання недійсним п.п. 2.8.1 пункту 2 кредитного договору №500966189 від 04 грудня 2014 року, стягнення коштів та визнання припиненим кредитного договору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення виготовлено 5 грудня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Логінова С.М. ?