КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/156/2018
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва в складі судді Гончарука В.П., ухвалене в м. Київ 25 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь завдані збитки, а саме майнову шкоду у розмірі 142143,87 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн., а всього 152143,87 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Позов мотивувала тим, що 27 травня 2015 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався у м. Києві по бул. Дружби Народів. Під час руху в районі перехрестя вищезазначеного бульвару та площі Героїв Великої Вітчизняної війни, відповідач, порушуючи приписи п.п. 1.5, 2.3 «б», 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху (надалі - ПДР), розпочав виконання маневру перестроювання в крайню ліву смугу по напрямку свого руху, де допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 Після зіткнення із вказаним автомобілем, відповідач продовжив рух і порушуючи вимоги п. 11.4 ПДР та дорожньої розмітки 1.3 Додатку 2 до ПДР, виїхав на смугу для зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_1

В результаті зіткнення автомобіля відповідача Chevrolet aveo з її автомобілем Volkswagen Tiguan, її автомобіль отримав механічні пошкодження.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, у зв'язку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження відносно відповідача у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито на підставі ст. 46 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 14-15 від 16 липня 2015 року вартість матеріального збитку, який було завдано пошкодженням її автомобіля, становить 184449,53 грн., крім того, нею були понесені додаткові витрати.

Цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована у встановленому законом порядку, а тому Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило на її користь страхове відшкодування у розмірі 50000 грн. в рахунок відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкодженням транспортного засобу.

Враховуючи отриману нею суму страхового відшкодування у розмірі 50000 грн. невідшкодованою залишається шкода у розмірі 134449,53 грн.

Внаслідок протиправних дій відповідача, які призвели до настання дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження її майна, їй була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що протиправними діями відповідача, внаслідок істотного пошкодження автомобіля, було порушено її право на користування за призначенням та отримувати задоволення від керування ним, вона була вимушена приділяти значний час на відвідування правоохоронних та судових органів, що також істотно впливало на звичний спосіб її життя і потребувало від неї прикладення значних зусиль для підтримання звичних життєвих зв'язків у родині та на роботі. У зв'язку з цим вона оцінює завдану моральну шкоду у розмірі 10000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року в позові ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, відмовлено.

Позивач ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просила, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що суд, відмовляючи в позові, зазначив, що нею не надано доказів вини відповідача за завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталося 27 травня 2015 року, її автомобілю НОМЕР_4. При цьому суд безпідставно відхилив як доказ вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди ухвалу Печерського районного суду від 23 травня 2016 року, якою відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину у зв'язку із примиренням з потерпілим.

Зазначала, що наявність або відсутність у позивача процесуального статусу потерпілого чи цивільного позивача у кримінальному провадженні жодним чином не впливає на достовірність встановлених ухвалою Печерського районного суду м. Києва обставин кримінального правопорушення, оскільки особа, якій завдано майнову шкоду внаслідок кримінального правопорушення, має стягнути таку шкоду як в порядку кримінального провадження, так і в порядку цивільного судочинства.

Відносно висновку суду, що в матеріалах справи відсутні докази того, що діями відповідача, що мають ознаки кримінального правопорушення, спричинена їй матеріальна шкода, зазначає, що пошкодження її автомобіля відбулося в єдиному механізмі дорожньо-транспортної пригоди, викликаної порушенням відповідачем вимог ПДР, які судом визнані такими, що є злочином, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України.

Вважає, що судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, суд першої інстанції виходив із його недоведеності, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що діями відповідача ОСОБА_2, що мають ознаки кримінального правопорушення, спричинена матеріальна шкода позивачу ОСОБА_1

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/18130/16-к ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв'язку з примиренням з потерпілим, та закрито кримінальне провадження (а. с. 57 - 58).

Даною ухвалою встановлено, що ОСОБА_2 27 травня 2015 року приблизно о 18:10, керуючи технічно справним автомобілем Chevrolet aveo, державний номер НОМЕР_5, рухаючись по проїзній частині бульвару Дружби Народів в напрямку бульвару Лесі Українки в м. Києві, розташовуючись в третій смузі, розпочав виконувати маневр перестроювання в другу смугу руху. Проїзна частина бульвару Лесі Українки в місці зіткнення має вісім смуг, передбачених для руху в двох напрямках, по чотири смуги в кожному напрямку. В цей же час в попутному напрямку в четвертій смузі рухався автомобіль Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_5 Під час руху ОСОБА_2 допустив порушення вимог п.п. 1.5., 2.3 підпункт «б», 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху, які виявились в тому, що він, наближаючись до перехрестя з площею Героїв Великої Вітчизняної Війни, маючи об'єктивну можливість перед початком перестррювання переконатися в тому, що цей маневр може створити перешкоди або небезпеку іншим учасникам руху, та своїми односторонніми діями відмовитися від виконання маневрування, проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін та почав зміщення з третьої смуги руху в другу смугу руху, частково виїхав в першу смугу, по якій рухався невстановлений автомобіль білого кольору. В мить виявлення невстановленого автомобіля білого кольору, з метою уникнення зіткнення з ним, нехтуючи застосуванням безпечних прийомів керування, не переконався, що цей маневр буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, вплинув на рульове колесо автомобіля Chevrolet aveo, внаслідок чого змінив напрямок руху та, зміщуючись зправа наліво відносно смуг руху (тобто з першої смуги руху в четверту), виїхав в четверту смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_5

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водієві ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження, з якими він був госпіталізований до стаціонару Київської міської клінічної лікарні № 17.

Крім того встановлено, що місце первинного контакту автомобілів Chevrolet aveo, державний номер НОМЕР_5, та Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_7, знаходилось в лівій смузі, що призначена для руху в напрямку бульвару ім. Лесі Українки перед слідами бокового юзу (заносу), які були залишені автомобілем Mitsubishi Pajero після контактування з автомобілем Chevrolet aveo. В момент первинного контакту поздовжні вісі автомобілів знаходились під гострим кутом величиною близько 60°, що був розкритий по ходу годинникової стрілки відносно поздовжньої осі автомобіля Chevrolet aveo. Утворення пошкоджень металевого диску і виникнення наскрізного пошкодження шини DEBICA FRIGO 185/60 R14 82 Т колеса автомобіля Chevrolet aveo були наслідком дії навантажень аварійного та після аварійного характеру, які в звичайних умовах експлуатації автомобіля не виникають, а могли в даному випадку супроводжувати процес контактування з автомобілем Mitsubishi Pajero та автомобілем Volkswagen Tiguan н.з. НОМЕР_9.

В даній дорожній обстановці водію ОСОБА_2 необхідно було діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 та п. 10.3 ПДР України. В свою чергу, водію автомобіля Mitsubishi Pajero ОСОБА_5 необхідно було діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 ПДР. У експертів немає підстав технічного характеру вважати дії водія ОСОБА_5 такими, що не відповідали вимогам п.12.3 ПДР з технічної точки зору. В даній дорожній обстановці зміна напрямку руху автомобіля Chevrolet aveo знаходилась в причинному зв'язку зі скоєнням даної ДТП, а саме в причинному зв'язку з зіткненням з автомобілем Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_6.

Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 14-15 від 16 липня 2015 року, складеного судовим експертом-автотоварознавчем В.В. Санкіним, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27 травня 2015 року, станом на дату проведення експертного дослідження становить 184449,53 грн. Вартість експертного дослідження становить 2000 грн. (а. с. 9 - 16, 48).

ОСОБА_1 проведено ремонт автомобіля НОМЕР_3 на загальну суму 130260 грн., про що складено акт здачі-прийняття робіт від 17 серпня 2015 року № 1708-1 (а. с. 35, 42).

Згідно довідки від 28 травня 2015 року, ОСОБА_1 знаходилася на прийомі в лікаря ортопеда-травматолога, діагноз «Забій лівого колінного суглобу» (а. с. 36).

Позивачем надано докази оплати вартості послуг з транспортування автомобіля НОМЕР_3 в сумі 720 грн. накладною № 8/07 від 08 липня 2015 року (а. с. 38).

Також позивачем понесені витрати на оплату послуг з дефектовки авто після дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 39).

На а. с. 46, 47 знаходиться квитанція від 25 серпня 2015 року № НОМЕР_8 про сплату 3313,26 грн. за товар згідно реалізаційної накладної ТОВ «Атлант-М», та відповідно реалізаційна накладна, згідно яких ОСОБА_1 придбано табличку з номером кузова.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду із даним позовом про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, позивач посилалася на те, що їй була завдана майнова шкода, яка полягає у пошкодженні її автомобіля та супутніх витратах внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у п. 4 роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦКшкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Отже, передумовою відшкодування шкоди, заподіяної особі, є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника.

Так, на думку позивача, доказом, який мав підтверджувати вину відповідача у заподіянні їй майнової шкоди, є ухвала Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Дійсно, в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року зазначається про контактування автомобілів НОМЕР_1 та Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_9, однак не встановлено, за яких обставин це відбулося.

Разом із тим, ухвала Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року не містить відомостей, що зіткнення автомобілів НОМЕР_3, належного позивачу, та Chevrolet aveo д.н.з. НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_2, відбулося внаслідок порушення саме ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України, яке б знаходилося у прямому причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди з участю автомобіля позивача.

За таких обставин доводи апеляційної скарги, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року є обов'язковою в питанні, чи мало місце порушення вимог Правил дорожнього руху України відповідачем, що призвели до настання зіткнення транспортних засобів, та чи вчинені вони відповідачем, не спростовують висновків суду першої інстанції про недоведеність позову, та відхиляються апеляційним судом.

Інших доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_2 в заподіянні майнової шкоди ОСОБА_1, останньою надано не було.

За таких обставин апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки в ході розгляду справи неправомірних дій відповідача у заподіянні шкоди майну позивача, як і причинно-наслідкового зв'язку зі шкодою не виявлено, що є обов'язковими елементами цивільно-правової відповідальності за шкоду.

Наявність вини ОСОБА_2 в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ним було заподіяно шкоди ОСОБА_5, що і було встановлено ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року, не є сама по собі доказом його вини в дорожньо-транспортній пригоді за участі інших осіб.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що після зіткнення з автомобілем Mitsubishi Pajero ОСОБА_2 продовжив рух і, грубо порушуючи вимоги п. 11.4 Правил дорожнього руху та дорожньої розмітки 1.3 Додатку 2 до Правил дорожнього руху, виїхав на смугу для зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Tiguan д.н.з. АА 0550 під керуванням ОСОБА_1, та посилається на те, що пошкодження автомобіля позивача відбулося в єдиному механізмі дорожньо-транспортної пригоди, викликаної порушенням відповідачем Правил дорожнього руху, однак будь-яких доказів на підтвердження цих обставин нею суду першої інстанції надано не було.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки суд не встановив обставин заподіяння ОСОБА_2 майнової шкоди ОСОБА_1, він дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, як похідних.

Виходячи із вищевикладеного, судом першої інстанції ухвалене законне і справедливе рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовлено в цілому.

Доводи апеляційної скарги, що наявність або відсутність у позивача процесуального статусу потерпілого чи цивільного позивача у кримінальному провадженні жодним чином не впливає на достовірність встановлених ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року обставин кримінального правопорушення, не спростовують висновків суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом.

Не можна погодитися також із доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції було відкрито провадження у справі без сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як за позовом про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, оскільки дані обставини є предметом перевірки під час розгляду справи по суті і самі по собі не є доказом вини відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2018 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.