Справа № 148/934/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Тульчин

Тульчинськийрайонний суд

Вінницької області в складі: головуючогосудді Саламахи О.В.,

за участю: секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця щодо примусового проникнення до житлового будинку для проведення опису й арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Тульчинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Лисиця С.В. звернувся до суду з поданням щодо примусового проникнення до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 для проведення опису та арешту майна належного ОСОБА_4.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у Тульчинському районному відділі ДВС ГТУЮ у Вінницькій області знаходиться виконавче провадження АСВП №54815263 про примусове виконання виконавчого листа №148/934/16-ц, виданого 03.06.2016 Тульчинським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_4, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 коштів в розмірі 633473,25 грн. Однак, боржник добровільно не сплачує борг, на виклики державного виконавця не з"являється. В ході примусового виконання встановлено, що за обліковими данними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, виявлено належне боржнику нерухоме майно - житловий будинок з господарськими спорудами, за адресою: АДРЕСА_1, на який накладено арешт з забороною відчуження, згідно ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області. Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 08.11.2017 боржника ОСОБА_4 оголошено в розшук та ухвалою від 03.01.2018 - встановлено обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов"язань покладених на нього рішенням суду. В даний час, у вказаному будинку проживає донька боржника з чоловіком та малолітньою дитиною. Потрапити в середину будинку державний виконавень не має можливості, і тому для проведення подальших виконавчих дій - опису та арешту майна, яке знаходиться в будинку, державний виконавець просить надати дозвіл на примусове проникнення.

Старший державний виконавець Тульчинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Лисиця С.В. в судове засідання не з"явився. У поданні вказав, що розгляд подання просить здійснювати без його участі.

Вивчивши матеріали подання, матеріали цивільної справи №148/934/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики, судом встановлено наступне.

Відповідно до постанови заступника начальника Тульчинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 02.10.2017, на підставі виконавчого листа №148/934/16-ц, виданого Тульчинським районним судом Вінницької області 25.09.2017 (а.с. 125), відкрито виконавче провадження щодо виконання рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 03.06.2016 у справі № 148/934/16-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованості у розмірі 633473,25 грн. (а.с. 126-127).

Відповідно до ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 08.11.2017 боржника ОСОБА_4 оголошено в розшук (а.с. 136).

Також, відповідно до ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 03.01.2018 боржнику ОСОБА_4 встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання ним вищевказаних зобов"язань (а.с. 137-138).

Матеріали подання містять акт державного виконавця від 24.10.2017, згідно якого боржника ОСОБА_4 по місцю його проживання за адресою: АДРЕСА_1 не встановлено. За даною адресою проживають його донька ОСОБА_7 з дитиною. Донька повідомила, що ОСОБА_4 знаходиться за кордоном (а.с. 130).

Також, згідно акту державного виконавця від 23.07.2018, під час здійснення виходу державного виконавця за місцем реєстрації боржника за адресою: АДРЕСА_1, для опису й арешту майна, встановлено, що дану виконавчу дію не можливо провести, оскільки вхід на територію було зачинено на колодку (а.с. 131).

Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому, питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

В матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник перешкоджає вільному доступу державного виконавця до належного йому житла.

Доданий до подання акт від 24.10.2017, в якому зазначено, що боржник на виклики не з'являвся, а в будинку перебувала його дочка, яка повідомила, що останній перебуває за кордоном, не є достатньою підставою вважати, що боржник чинить перешкоди державному виконавцю у вчиненні виконавчих дій, тому вказаний акт не може вважатись належним та допустимим доказом для надання дозволу на примусове проникнення в житло.

Також, не є належним та допустимим доказом для надання дозволу на примусове проникнення до житла акт державного виконавця від від 23.07.2018, про те, останній не мав змоги провести виконавчу дію через неможливість зайти на територію домогосподарства боржника за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, судом встановлено, що сам боржник не може чинити перешкоди у проникненню до приміщення будинку, оскільки перебуває у розшуку.

Також, матеріали подання не містять доказу належності боржнику вказаного вище житлового будинку, у який має намір примусово проникнути державний виконавець, зокрема, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За викладених обставин та з огляду на відсутність належних доказів щодо перешкоджання боржником вільному доступу до будинку державного виконавця, зважаючи на те, що проникнення до житла є крайньою мірою, суд приходить до висновку, що подання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 439 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Тульчинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області щодо примусового входження до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 для проведення опису і арешту майна належного ОСОБА_4, - відмовити.

На ухвалу суду протягом п'ятнадцяти днів з її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд Вінницької області.

Суддя Тульчинського районного суду

Вінницької області О.В. Саламаха