Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа №756/7716/15-ц

провадження №61-19851св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року у складі судді Васалатія К. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2017 рокуу складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепи О. В., Іванченка М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором.

На обґрунтування позову зазначило, що згідно з пунктами 1.1., 1.2 договору оренди відповідач передав у тимчасове платне користування позивачу нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа приміщення складає 109,8 кв.м. Відповіднодо пункту 5.2 договору оренди, строк оренди майна встановлюється з 01серпня 2014 рокупо 30 червня 2017 року.

24 грудня 2014 року позивачем надіслано лист до відповідача про дострокове припинення дії договору оренди 25грудня 2014 року. Відповіднодо пункту 4.1. договору оренди розмір орендної плати за один повний календарний місяць користування майном складає 33000 грн. Листом від 24 грудня 2014 року №15-18008 позивач повідомив відповідача про наявність заборгованості та умови її погашення. Проте станом на сьогодні відповідач не відреагував на вказаний лист.

Станом на 25 грудня 2014 року, що є моментом передачі майна відповідачу, позивачем вже були здійснені оплати за користування майном у розмірі 33 000 грн (за грудень 2014 року). Однак позивач користувався майном не весь період, а лише протягом 25 календарних днів у грудні 2014 року, плата за користування за цей період складає 26612,90 грн. Сума заборгованості, яка має бути повернута позивачу відповідачем складає 6 387,10 грн. Позивач просить суд розірвати договір оренди нежитлового приміщення від 01 серпня 2014 року. Стягнути заборгованість у розмірі 6387,10 грн та виконати умови договору оренди.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2017 року, в позові ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що згідно пункту 4.11 укладеного між сторонами договору сторони домовились про наявність гарантійного платежу для забезпечення прав та законних інтересів орендодавця у разі наявності заборгованості з боку орендаря. Із наданих у судовому засіданні пояснень представника позивача суди дійшли висновку, що останній у судовому засіданні 06 червня 2016 року не заперечував факт наявної заборгованості у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» зі сплати комунальних послуг.

Відповідно до банківських виписок заборгованість зі сплати комунальних послуг ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» перед ОСОБА_3 станом на сьогодні складає 8 639, 33 грн (т. 1, а.с. 57-59).

У лютому 2017 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

14 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

06 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ призначено справу до судового розгляду.

10 травня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

18 травня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_3 на касаційну скаргу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у скасуванні рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року, помилково вказав про ігнорування позивачем існуючої заборгованості зі сплати комунальних платежів, оскільки 11 вересня 2015 року банком повідомлено відповідача про відсутність документів, які свідчили б про спірну заборгованість.

Суд апеляційної інстанції вказав, що сторонами не оспорюється факт існування заборгованості у розмірі 8 639, 33 грн, однак судом не взято до уваги, що відповідач не надав належних та допустимих доказів, що це підтверджують.

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що існування заборгованості позивача перед відповідачем встановлено судом першої інстанції на підставі документів у справі та визнанні такої заборгованості позивачем у судовому засіданні 06 червня 2016 року, а також у засіданні 17 листопада 2016 року, тому суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 01 серпня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» та ОСОБА_3 укладено договір оренди нежитлового приміщення.

Згідно із пунктами 1.1., 1.2 договору оренди відповідач передав у тимчасове платне користування позивачу нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа приміщення складає 109,8 кв.м.

Відповідно до пункту 5.2 договору оренди строк оренди майна встановлюється з 01 серпня 2014 року по 30 червня 2017 року. 24 грудня 2014 року позивачем надіслано лист, яким повідомленовідповідача про дострокове припинення дії договору оренди - 25 грудня 2014 року.

Відповідно до пункту 4.1. договору оренди розмір орендної плати за один повний календарний місяць користування майном складає 33000 грн.

Листом від 24 грудня 2014 року за №15-18008 позивач повідомив відповідача про заборгованість зі сплати комунальних платежів і умови її погашення.

Пунктом 3.2. договору оренди визначено, що після закінчення договору оренди або у випадку його дострокового розірвання приміщення повертається орендарю протягом семи календарних днів за відповідним актом. У разі, якщо протягом семи календарних днів з моменту відправлення актів орендарю (даний строк починає обраховуватися з дати відправлення акта орендарем рекомендованим листом з повідомленням про вручення, підтвердженням чого є відповідна дата поштового відправлення відправника) останній не поверне їх орендарю (на адресу, вказану у статті 12 цього договору), підписаний зі свого боку один екземпляр акта, то в такому разі приміщення вважається переданим орендарем та прийнятим орендодавцем в останній календарний день вище визначеного строку.

Пунктами 4.6 та 4.10 договору оренди було передбачено оплату орендної плати пропорційно кількості днів у відповідному місяці, а переплатаздійснена орендарем зараховується у майбутні платежі, або на вимогу орендаря повертається на рахунок орендаря протягом трьох робочих днів з моменту пред'явлення такої вимоги.

Відповідно до пункту 4.5 договору оренди відповідач не пізніше 10 числа кожного місяця надає позивачу акт наданих послуг за фактичну оренду майна за попередній місяць. Підписаний уповноваженими представниками сторін акт наданих послуг за фактичну оренду майна є підтвердженням фактичного користування позивачем майном.

Відповідно до акта здачі-прийняття робіт за №ОУ-0000037 від 25 грудня 2014 року загальна вартість робіт (послуг) складала 26 612,90 грн.

Станом на 25 грудня 2014 року, що є моментом передачі майна відповідачу, позивачем вже здійснені гарантійні платежі у розмірі 33 000 грн (у тому числі за грудень 2014 року), що підтверджується платіжними дорученнями №138784 від 04 серпня 2014 року, №138785 від 04 серпня 2014 року.

Позивач користувався приміщенням не весь період, а лише протягом 25 календарних днів у грудні 2014 року, тому орендна плата за цей період складає 26 612,90 грн.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання виникають з договорів та інших правочинів.

Згідно зі статтями 525,526,530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк.

Відповідно до пункту4.11 укладеного сторонами договору сторони домовились про наявність гарантійного платежу, для забезпечення прав та законних інтересів орендодавця у разі наявності заборгованості у орендаря.

Згідно із частиною першою статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову в позові, взяли до уваги, що представник позивача у судовому засіданні 06 червня 2016 року підтвердив заборгованість перед відповідачем зі сплати комунальних послуг, що згідно з умовами пункту 4.11 договору оренди забезпечує права та законні інтереси орендодавця.

Вказані обставини також підтверджується аудіозаписом судового засідання у суді першої інстанції 06 червня 2016 року.

Апеляційний суд щодо суми грошових коштів, повернення якої вимагає позивач, виходив з пункту 4.11 договору оренди, відповідно до якого сторони домовилися, що орендар протягом 10 календарних днів з моменту укладення цього договору та підписання сторонами акта приймання-передачі приміщення, сплачує орендодавцю платіж за цим договором. У випадку дострокового розірвання договору та відсутності заборгованості орендаря перед орендодавцем орендна плата за останній місяць оренди повертається орендарю в повному обсязі протягом п'яти календарних днів з моменту направлення письмової вимоги орендаря орендодавцю.

Із урахуванням умов договору оренди, апеляційний суд дійшов висновку, що задоволення позовних вимог залежить від відсутності заборгованості орендаря за цим договором.

Судами встановлено, що у позивача відсутні підстави для стягнення з відповідача заявленої суми коштів, оскільки така вимога не відповідає пункту 4.11 договору оренди. Єдиною умовою повернення гарантійного платежу є відсутність заборгованості перед орендодавцем. Оскільки така умова не виконана орендодавцем, вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом не було взято до уваги перебування банку у стадії ліквідації, повернення заборгованості відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ненадання відповідачем належних доказів про наявність заборгованості, є необґрунтованими, оскільки із змісту судового рішення апеляційного суду випливає, що апеляційний суд надав оцінку вказаним фактам, зазначивши про встановлення боргу позивача перед відповідачем, а норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не стосуються предмета спору, оскільки не скасовують факт заборгованості позивача перед відповідачем.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи суд касаційної інстанції не може надавати оцінку чи переоцінку доказам у справі.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій та зводяться до незгоди заявника з ухваленими у справі судовими рішення, тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик