Житомирський апеляційний суд
Справа №278/308/18 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 47 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

за участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/308/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2, Житомирської державної районної адміністрації Житомирської області про визнання права власності на земельну ділянку

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2018 року, яке ухвалене суддею Зубчук І.В. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

Позивач у лютому 2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану по вул. Бердичівській, 74 в смт Гуйва Житомирського району, Житомирської області в порядку ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України.

В обґрунтування позову зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») в порядку, передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» набуло права власності на предмет іпотеки: житловий будинок садибної забудови, загальною площею 172,4 кв.м, розташований в АДРЕСА_1, яка виникла на підставі іпотечного договору № 443/07, укладеного 21.12.2007 р. між ОСОБА_2 та ВАТ «ВТБ Банк». Відповідно до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» стало кредитором за кредитним та іпотечним договором № 443/07 від 21.12.2007р. Оскільки позивач став власником будинку в АДРЕСА_1, то вважає, що відповідно до принципу цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій він розташований, також має право на земельну ділянку.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», посилаючись на неповне дослідження судом фактичних обставин, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зокрема, зазначає, що відповідач ОСОБА_2 набув права власності на земельну ділянку площею 0,15 га розташовану по АДРЕСА_2 на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 27.11.2008 р. у справі № 2-1808/08. Позивач став власником будівлі в порядку передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» і відповідно має набути право власності на земельну ділянку під нею. Суд безпідставно відмовив у позові, оскільки вимоги позивача не стосувалися звернення стягнення на земельну ділянку.

Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з'явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Положеннями ч.1 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 443/07, за яким останній отримав грошові кошти в сумі 176 000 дол. США, з терміном дії до 2027 року зі сплатою процентів за користування в розмірі 14,0% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним Кредитним договором, 21 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «ВТБ БАНК» укладений Іпотечний договір №443/07, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. за №8117, на підставі якого в забезпечення виконання своїх зобов'язань, ОСОБА_2 передав нерухоме майно: житловий будинок садибної забудови загальною площею 172,4 кв.м, в тому числі житловою площею №78,5 кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_3.

Оскільки умови договору відповідач не виконував, ВАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення в солідарному порядку заборгованості у розмірі 1 319 535,91 грн, який рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 09 вересня 2010 року задоволений.

24 грудня 2012 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги №241212ІВ. Відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за Кредитним договором № 443/07 від 21.12.2007 р., що був укладений між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2

17 лютого 2014 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 443/07 від 21.12.2007 р., що був укладений між ВАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_2

Відповідно до ухвал Богунського районного суду м. Житомира від 10.04.2013 р. та 12.08.2014 р. відбулися заміни сторони у виконавчому провадженні № 2-555/2010 від 11.11.2010 р., остаточним стягувачем за якими є «ФК «Довіра та Гарантія».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в Іпотечному договорі відсутнє застереження, яке передбачає можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, як передбачено ст.37 Закону України «Про іпотеку» та передбачено, що одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду. Однак згідно ж зі ст.39 Закону України «Про іпотеку», рішення суду може бути прийняте лише з приводу продажу предмету іпотеки, а не його передачі у власність іпотекодержателя.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо виходячи з наступного.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1. ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України).

Позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Під час розгляду справи, було встановлено, що п. 1.3. Іпотечного договору від 21.12.2007р. передбачено, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок садибної забудови, перебуває в оренді підприємства «ІНВЕСТЕЦІЙНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ДИНАСТІЯ» згідно договору оренди землі від 10 квітня 2007 року, зареєстрованого Житомирським районним відділом Житомирської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 10 квітня 2007 року за № 05. Також зазстережено, що у разі отримання державного акту на право власності на земельну ділянку іпотекодавець зобов'язується оформити зміни та доповнення до цього Договору (а.с.7).

В порядку передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» та умов Іпотечного договору, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права власності на предмет іпотеки: житловий будинок садибної забудови загальною площею 172,4 кв.м, що розташований в АДРЕСА_4, яке виникло на підставі Іпотечного договору № 443/07, укладеного 21.12.2007 р. між ОСОБА_2 та ВАТ «ВТБ Банк» про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав вланості на нерухоме майно (а.с.26,27).

27 листопада 2008 року Житомирським районним судом Житомирської області ухвалено рішення №2-1808/08, яким задоволено позов ОСОБА_2 до Житомирської державної районної адміністрації Житомирської області Новогуйвинської селищної ради Житомирського району, третя особа Приватне підприємство «Інвестиційно-будівельна компанія «Династія» про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,15 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.25).

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про звернення відповідача ОСОБА_2 до компетентних органів з питанням оформлення права власності на земельну ділянку. Державний акт на право власності на земельну ділянку не отримано, зміни та доповнення до іпотечного договору не оформлені.

Таким чином, оскільки згідно наданих сторонами доказів право користування спірною земельною ділянкою, на якій перебуває житловий будинок садибної забудови, на умовах договору оренди зареєстровано за ПП «Інвестиційно-будівельна компанія «ДИНАСТІЯ», підстав для визнання за позивачем в порядку ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану по вул. Бердичівській, 74 в смт Гуйва Житомирського району, Житомирської області відсутні.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб відповідач набув права власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Оскільки застосовуючи норми статей 37, 39 ЗУ «Про іпотеку», суд вказаних вище положень не врахував, судове рішення у справі не можна визнати законним.

Враховуючи, що неправильне застосування норм матеріального права: застосування закону, який не підлягає застосуванню, є підставою для скасування судового рішення, суд апеляційної інстанції скасовує рішення та ухвалює нове про відмову в задоволенні вимог «ФК «Довіра та Гарантія» з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2, Житомирської державної районної адміністрації Житомирської області про визнання права власності на земельну ділянку з інших підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2018 року.

Головуючий: Судді: