Провадження № 22-ц/824/3074/2018 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 грудня 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 08 серпня 2018 року у справі:

- за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Антоновича, 122» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором користування нерухомим майном;

- за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Антоновича, 122» про визнання договору недійсним,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Антоновича, 122» звернулося до суду із вказаним вище позовом, який мотивувало тим, що ОСББ є балансоутримувачем багатоквартирного будинку із вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, що розташований по АДРЕСА_1, та здійснює управління цим будинком відповідно до рішення загальних зброрів ОСББ від 28 січня 2010 року.

Вказував, що 11 серпня 2010 року ОСББ уклало із відповідачем договір № М1/К8-9 про користування об'єктами спільної власності, згідно якого передало останньому у користування приміщення в будинку по АДРЕСА_1, які знаходиться на технічному поверсі будинку в оселях 2-4, Ж-И, 2-3, Д-Ж, 5-7/8, Ж-И, 6-7/8, Д-Ж, загальною площею 96,2 кв.м. За користування приміщеннями відповідач зобов'язався сплачувати внесок у розмірі 2 грн. за 1 кв.м. Однак, користуючись наданим йому майном, відповідач не здійснював оплату внаслідок чого у нього за період із січня 2010 року по серпень 2017 року виникла заборгованість у розмірі 12849,17 грн. Направлена відповідачу 01 липня 2017 року вимога про сплату боргу залишена ним без задоволення. У зв'язку із наведеним просив стягнути із відповідача на користь ОСББ основний борг за період із січня 2010 року по серпень 2017 року включно у розмірі 12849,17 грн., інфляційні нарахування в розмірі 6241,08 грн. та 3 % річних в розмірі 1100,33 грн., а всього стягнути 20190,58 грн. та судові витрати.

У грудні 2017 року відповідач ОСОБА_3 подав зустрічний позов, в якому просив визнати недійсним укладений 11 серпня 2010 року між ним та ОСББ договір № М1/К8-9про користування об'єктами спільної власності. Вимоги мотивував тим, що приміщення

- 2 -

технічного поверху надавалися йому виключно для побутових потреб і обслуговування належної йому квартири НОМЕР_1, однак впорушення вимог ст.21 Закону України «Про Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», ОСББ не мало право передавати технічний поверх в оренду (користування) та отримувати кошти, оскільки враховуючи специфічне призначення технічного поверху та вимоги ряду нормативно-правових актів, якими встановлено обмеження і особливості його використання, передача технічного поверху у користування для побутових потреб і обслуговування квартири є порушенням діючого на момент укладення законодавства, зокрема Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та додатку «Б» ДБН В.2.2-9-99 «Будинки і споруди. Громадські будинки та споруди. Основні положення».

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 08 серпня 2018 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСББ «Антоновича, 122» основний борг у розмірі 8850,40 грн. та судовий збір у розмірі 704 грн. У стягненні інфляційних та 3 % річних за первісним позовом відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом ОСББ у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована тим, що суд не звернув увагу на подачу позову та представництво в суді ОСББ неналежним представником, довіреність якому видана всупереч вимогам закону та положенням Статуту ОСББ. Окрім того, судом задоволене клопотання про допит свідків, які судом не були допитані. Судом не враховано, що ОСББ не забезпечило доступ відповідачу до переданих у коистування приміщень, а тому він їх фактично не використовував. Судом невірно розраховано борг, бо ОСББ всупереч закону неправомірно підняв плату із 2 грн. до 2,50 грн., що суперечить договору.

Позивач ОСББ «Антоновича, 122» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив частково його позов, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції представник скаржника адвокат ОСОБА_4 подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Голосіївського районного суду Київської області як незаконне.

Представники ОСББ «Антоновича, 122»в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

- 3 -

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Антоновича, 122» є балансоутримувачем багатоквартирного будинку із вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, що розташований по АДРЕСА_1, та здійснює управління цим будинком відповідно до рішення загальних зброрів ОСББ від 28 січня 2010 року.

Відповідач ОСОБА_3 є власником квартири НОМЕР_1 в будинку по АДРЕСА_1.

11 серпня 2010 року між ОСББ та ОСОБА_3 укладено договір № М1/К8-9 про користування об'єктами спільної власності, згідно якого ОСББ передало останньому у користування приміщення в будинку по вул.Антоновича 122, які знаходиться на технічному поверсі будинку в оселях 2-4, Ж-И, 2-3, Д-Ж, 5-7/8, Ж-И, 6-7/8, Д-Ж, загальною площею 96,2 кв.м., а відповідач у свою чергу зобов'язався за користування приміщеннями сплачувати внесок.

Згідно п.п.4.1-4.3 договору внесок власника за користування приміщеннями встановлено у розмірі 2 грн. за 1 кв.м. переданих приміщень, який сплачується щомісячно.

Згідно п.6.1 договір діє із 11 серпня 2010 року протягом усього терміну володіння ОСОБА_3 квартирою НОМЕР_1 в будинку по АДРЕСА_1.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи первісний позов ОСББ «Антоновича, 122» частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач не виконав обов'язків за договором № М1/К8-9 по щомісячній оплаті за користування пирміщеннями, що у свою чергу свідчить про порушення прав ОСББ, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості. При цьому суд виходив з того, що згідно заяви відповідача борг має бути стягнутий у межах строку позовної давності.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд у порушення вимог статей 263, 264 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Як вбачається із матеріалів справи, укладений між сторонами договір № М1/К8-9 за своїм змістом, в тому числі характером прав і обов'язків сторін, є договором найму (оренди), а відтак спірні правовідносини регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України.

Згідно ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ст.793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч.1 ст.794 ЦК України право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Встановлено, що укладений між сторонами договір стосується найму частини нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень і укладений терміном більш як на три роки, а відтак згідно закону мав бути нотаріально посвідчений.

З огляду на те, що при укладенні 11 серпня 2010 року договору користування об'єктами спільної власності, сторонами не були додержані вимоги закону про його нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію, такий договір не є вчиненим, а відтак

- 4 -

ніяких прав і обов'язків за вказаним договором у сторін не виникло.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення спору в частині первісного позову ОСББ про стягнення боргу за договором.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову ОСББ про стягнення боргу ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов не підлягає до задоволенняз наступних підстав.

Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини, якщо їх недійсність встановлена законом (ст.ст. 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ст.ст.222,223,225 ЦК України тощо).

Відповідно до ч.2 ст.793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Оскільки судом незаперечно встановлено, що при укладенні 11 серпня 2010 року договору користування окремою частиною нерухомого майна у вигляді нежилих приміщень строком більш як три роки, сторонами не були додержані вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, такий договір є нікчемним і не породжує ніяких наслідків для його учасників, в тому числі обов'язку проводити на підставі договору оплату за найм приміщень.

За таких обставин колегія суддів відмовляє у задоволенні первісного позову ОСББ.

При цьому, колегія суддів враховує, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить доводів щодо нікчемності укладеного між сторонами правочину, проте, скасовуючи рішення, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до приписів ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що при вирішенні спору суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права, а саме - ст.ст.215, 216, 220, 793 ЦК України, колегія суддів згідно ч.4 ст.367 ЦПК України вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги з метою дотримання прав та законних інтересів сторін.

- 5 -

Посилання представників ОСББ в судовому засіданні на те, що укладений між сторонами договір не є договором найму, бо приміщення передані у користування за плату відповідачу як одному із співвласників будинку необгрунтовані, оскільки та обставина, чи є користувач співвласником майна, отриманого ним внай, не має правового значення.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, колегія суддів вважає, що з викладених вище підстав рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Так, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив із правомірності укладеного між сторонами договору та відповідності його вимогам закону, а також недоведеності вимог ОСОБА_3 При цьому, як вище вказувалося, судом не враховано, що даний договір є нікчемним і не підлягає визнанню недійсним. Проте дане порушення не потягло невірного вирішення зустрічного позову.

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на наведене мотивувальна частина рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 08 серпня 2018 року підлягає зміні в частині визначення правових підстав відмови у задоволенні зустрічного позову, з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 08 серпня 2018 року в частині вирішення первісного позову скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Антоновича, 122» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором користування нерухомим майном.

Мотивувальну частину рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 08 серпня 2018 року змінити в частині правових підстав відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: