КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/2628/2018 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Задорожній О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року у складі судді Комарцевої Л.В. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Редакція «Гордон», Редакція «Главред», Редакція «Обозреватель», Редакція «Уніан», Редакція «РБК Україна», Редакція «Ньюсван», Редакція «Апостроф» про захист ділової репутації юридичної особи, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року позивач ТОВ «АТБ-Маркет» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ТОВ "АТБ-маркет" інформацію, яка була поширена відносно позивача в мережі Інтернет, а саме (цитати мовою оригіналів):

1. «Товариш, який відносно недавно демобілізувався з лав ЗСУ, донеччанин, вирішив зайти до одного з харківських АТБ за продуктами. Прийшов до каси і запитав спокійно в касирки чи вміє вона обслуговувати українською. Спокійно запитує, російською, між іншим. Касирка почала розказувати, що вона визнає одну державну мову - російську, чекає на російські танки, які скоро приїдуть і відпаде будь-яка потреба в українській. Бо Харків - це ж Расія, якщо хто не в курсі. Результат: касирша оздоровлена десятком яєць, поліція на місце подій виїхала. Далі буде».

Вказана інформація поширена ОСОБА_3 на інтернет-сторінці у соціальній мережі «Фейсбук»: ІНФОРМАЦІЯ_1

2. «... Кассир харьковского супермаркета отказалась обслуживать бойца АТО на украинском языке, заявив, что Харьков - это Россия. (...) Инцидент произошёл с (...) уроженцем Донецка, который недавно демобилизировался из ВСУ. Он пришёл в кассу и спросил спокойно у кассирши, умеет ли она обслуживать на украинском. Спокойно спрашивает, на русском, между прочим. Кассирша начала рассказывать, что она признаёт один государственный язык - русский, ждёт российские танки, которые скоро приедут и отпадёт всякая необходимость в украинском. Потому что Харьков - это же Россия, если кто не в курсе. Результат: кассирша оздоровлена десятком яиц» (...) Речь идёт о сотруднице супермаркета АТБ№ 1100».

Вказана інформація поширена на веб-сайтах за наступними адресами: https://gordonua.com/news/societv/kassir-harkovskogo-supermarketa-zayavila-bovcu-ato-сhtо-harkov-eto-rossiуа-215559.html, а також https://glavred.info/zhizn/harkov-eto-rossiya-v-supermarkete-voennogo-otkazalis-obsluzhivat-na-ukrainskom-466747.html.

3. «В супермаркете сети АТБ в Харькове кассир не просто отказалась обслужить воина АТО на украинском языке и назвала Харьков российским, но и посоветовала покупателю поехать во Львов к &q?ю ;бандерам&q?ьв;. (...)

&qut';Я (т.е. ОСОБА_4) спросил кассира на русском языке, почему она не общается на украинском с покупателями. Без каких-либо повышенных тонов. Просто из любопытства. Она мне ответила следующее: &q? о;Я русская и всю жизнь общаюсь со всеми на русском языке&quвс;, - отметил воин АТО.

(...) женщина (т.е. кассирша) заявила, что для нее есть только один государственный язык - русский.

&qut';А потом сказала: &ququ;И вообще скоро придет Россия, и никакого украинского языка тут не будет. А если хотите говорить на украинском, то вам нужно ехать к &qu т;бандерам&quех; во Львов&q?нд;. (...)

Позже сеть супермаркетов АТБ извинилась за поведение своего кассира».

Вказана інформація поширена на веб-сайтах за наступними адресами: https://www.obozrevatel.com/society/skandal-s-rossiiskim-harkovom-v-supermarkete-ukrainvi-povavilis-interesnvie-podrobnosti.htm, а також https://www.unian.net/incidents/2224706-k-banderam-vo-lvov-poyavilis-podrobnosti-vazvikovogo-skandala-s-rossivskim-harkovom-v-ukrainskom-supermarkete.html.

4. «Кассирша не признаёт никакого другого языка, кроме русского. В Харькове в супермаркете «АТБ» заметили кассиршу, которая считает, что Харьков - это Россия» и ждёт танков из РФ. (...)один из военных, который недавно демобилизировался, зашёл в магазин и спросил кассиршу, умеет ли она обслуживать клиентов на украинском языке. На что, та ему ответила, что признаёт только один язык - русский, и вообще ждёт российских танков в Украине. (...) военный бросил в кассиршу десяток яиц, в магазине вызвали полицию...».

Вказана інформація поширена на веб-сайті за наступною адресою: https://stvler.rbc.ua/rus/zhizn/harkov-eto-rossiya-odnom-magazinov-goroda- .html

5. «Сеть супермаркетов АТБ извинилась за поведение своего кассира, которая отказалась обслужить воина АТО на украинском языке и заявила, что в Харьков скоро придет Россия. (...)

&qut';По горячей линии АТБ принес извинения за сказанное кассиром. Пообещали, что впредь такого не будет. Обещали разобраться с кассиром и управляющим магазина. Кассир - на увольнение, управляющий получат выговор", сказал военный».

Вказана інформація поширена на веб-сайтах за наступними адресами: https:// newsone.ua/ru/xarkov-eto-rossiya-administraciya-atb-uvolila-kassira-za-antiukrainskiе-vуskazyvaniyа/, а також https://apostrophe.ua/news/society/2017-11-04/intsident-eks-boytsa-vsu-s-kassirshey-v-harkove-stala-izvestna-reaktsiya-supermarketa-/112137.

Позивач просив заборонити відповідачам поширювати будь-якій особі в будь-якій спосіб, в тому числі по телебаченню, в мережі Інтернет, в публічних виступах, зазначену інформацію.

Також просив зобов'язати ОСОБА_3 спростувати дану інформацію шляхом розміщення тексту рішення суду по даній справі на інтернет-сторінці httрs://www.facebook.com/fedorchukstanislavу соціальній мережі «Фейсбук» не пізніше одного місяця з дня набрання ним законної сили і стягнути з відповідачів на його користь (позивача) моральну (немайнову) шкоду у сумі 25000 грн. з кожного.

В обгрунтування вимог позивач зазначав, що 02.11.2017 року о 20:30 год. ОСОБА_3 розмістив на своїй інтернет-сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 пост з наступною недостовірною інформацією:

«Історія на сьогодні. Товариш, який відносно недавно демобілізувався з лав ЗСУ, донеччанин, вирішив зайти до одного з харківських АТБ за продуктами. Прийшов до каси і запитав спокійно в касирки чи вміє вона обслуговувати українською. Спокійно запитує, російською, між іншим. Касирка почала розказувати, що вона визнає одну державну мову - російську, чекає на російські танки, які скоро приїдуть і відпаде будь-яка потреба в українській. Бо Харків - це ж Расія, якщо хто не в курсі. Результат: касирша оздоровлена десятком яєць, поліція на місце подій виїхала. Далі буде.

Про що ця історія?

Про посттравматичний синдром? Про явних колаборантів? Про сферу обслуговування? Про українську мову? Про культуру працівників торгівлі? Про профілактику антиукраїнських настроїв?

А може - це історія про те, що той, хто пережив факт окупації і бачив ворога зблизька, реагує на антиукраїнські заяви інакше, ніж крадійкуватий чиновник, який з глибокого запілля, знає як треба?

UPD: поставте собі плюсик, якщо Ви зрозуміли, що це історія про потенційних колаборантів, а не про застосування української. Дякую за інтелект.

UPD 2: хоча не важко зрозуміти, що саме питання про українську мову (навіть не вимога обслуговування) спровокувало до одкровення співробітницю АТБ».

Даний інформаційний пост було розміщено у відкритому доступі для будь-яких читачів (користувачів мережі Інтернет) та у подальшому більше 200 разів в мережі Фейсбук та на інших сайтах.

Надалі в коментарях до свого посту ОСОБА_3 уточнив, що мова йде про співробітницю супермаркету «АТБ» №1100, який розташований у місті Харкові на вулиці Амосова, будинок №26.

Після цього протягом 03 та 04 листопада 2017 року в Інтернеті з'явилася велика кількість «новин» на різних сайтах, в яких, крім посилання на зазначений пост ОСОБА_3 з недостовірною інформацією з'явилися додаткові дані про автора «інформації», яким виявився «колишній військовослужбовець ОСОБА_5». Серед інших, це наступні статті:

- на офіційному веб-сайті http://gordonua.com/news.html, за адресою: http://gordonua.com/news/society/kassir-harkovskogo-supermarketa-zayavila-bovcu-ato-chto-harkov-eto-rossiya-15559.html-стаття «Кассир харьковского супермаркета заявила бойцу АТО, что Харьков - это Россия»;

- на офіційному веб-сайті https://www.obozrevatel.com/, за адресою: https://www.obozrevatel.com/societv/skandal-s-rossiiskim-harkovom-v-supermarkete-ukrainyi-povavilis-іnteresnyie-podrobnosti.htm - стаття «Скандал с &qu2>;российским&q?да; Харьковом в супермаркете Украины: появились интересные подробности»;

- на офіційному веб-сайті https://www.unian.net/, за адресою: https://www.unian.net/incidents/2224706-k-banderam-vo-lvov-poyavilis-podrobnosti-vazyikovogo-skandala-s-rossiyskim-harkovom-v-ukrainskom-supermarkete.html - стаття «К «бандерам» во Львов: появились подробности языкового скандала с «российским» Харьковом в украинском супермаркете»;

- на офіційному сайті https://styler.rbc.ua/, за адресою: https://stvler.rbc.ua/rus/zhizn/harkov-eto-rossiya-odnom-magazinov-goroda-.html - стаття «Харьков - это Россия: в одном из магазинов города засекли кассиршу-поклонницу русского мира»;

- на офіційному сайті https://newsone.ua/, за адресою: https://newsone.ua/ru/xarkov-eto rossiya-administraciya-atb-uvolila-kassira-za-antiukrainskie-vyskazyvaniya/ - стаття - 'Харьков - это Россия&qu>';: администрация АТБ уволила кассира за антиукраинскне высказывания»;

- на офіційному сайті https://apostrophe.ua/, за адресою: https://apostrophe.ua/news/society/2017-l1-04/intsident-eks-boyisa-vsu-s-kassirshey-v-harkove-stala-izvestna-reaktsiya-supermarketa-/112137 - стаття «Инцидент экс-бойца ВСУ с кассиршей в Харькове: стала известна реакция супермаркета»;

- на офіційному сайті http://glavred.info/, за адресою http://glavred.info/zhizn/harkov-eto-rossiya-v-supermarkete-voennogo-otkazalis-obsluzhivat-na-ukrainskom-466747.html- стаття «Харьков - это Россия. В супермаркете военного отказались обслуживать на украинском».

Зокрема на зазначених сайтах і розміщена та інформація, яку позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ТОВ &q?і ;АТБ-маркет&q?а ;, оскільки зазначена інформація відносно нього є неправдивою, образливою, оскільки принижує його ділову репутацію, звинувачуючи його працівників у низьких моральних якостях та фактично у закликах до озброєного міжнаціонального конфлікту, за які передбачена кримінальна відповідальність.

Крім того, зазначена інформація, була поширена серед необмеженого кола людей, що додатково спричинило позивачу моральну шкоду його діловій репутації, яку він оцінив в 50000 грн.

З метою захисту порушеного права, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивача ТОВ «АТБ-Маркет» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 34 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожний має право поширювати інформацію в любий спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ч.1 ст.91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

За змістом ст.ст.94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Повідомлення негативних відомостей про фізичну або юридичну особу не підпадає під поняття «недостовірна інформація», а є лише критикою цієї діяльності.

В § 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997 року і є джерелом права в Україні встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів держави незалежно від кордонів.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року. Крім того, стаття 17 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (з подальшими змінами) передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду. При цьому йдеться саме про «практику Суду» у значенні, розкритому у статті 1 цього Закону, тобто практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини, а не лише про рішення щодо України. Також в Законі України №3477-IV немає положень, які б забороняли застосовувати рішення чи ухвали ЄСПЛ, постановлені щодо інших країн.

Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи.

Більше того, «сама стаття 10 Європейської конвенції не забороняє обговорення або поширення отриманої інформації, навіть якщо виникають серйозні сумніви щодо її вірогідності», - що зазначено у рішенні ЄСПЛ від 06.09.2005 року «Салов проти України» (заява №65518/01).

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував, що 02.11.2017 року о 20 год. 30 хв. ОСОБА_3 розмістив на своїй інтернет-сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 пост з наступною недостовірною інформацією:

«Історія на сьогодні. Товариш, який відносно недавно демобілізувався з лав ЗСУ, донеччанин, вирішив зайти до одного з харківських АТБ за продуктами. Прийшов до каси і запитав спокійно в касирки чи вміє вона обслуговувати українською. Спокійно запитує, російською, між іншим. Касирка почала розказувати, що вона визнає одну державну мову - російську, чекає на російські танки, які скоро приїдуть і відпаде будь-яка потреба в українській. Бо Харків - це ж Расія, якщо хто не в курсі. Результат: касирша оздоровлена десятком яєць, поліція на місце подій виїхала. Далі буде.&q?ій;

Про що ця історія?

Про посттравматичний синдром? Про явних колаборантів? Про сферу обслуговування? Про українську мову? Про культуру працівників торгівлі? Про профілактику антиукраїнських настроїв?

А може - це історія про те, що той, хто пережив факт окупації і бачив ворога зблизька, реагує на антиукраїнські заяви інакше, ніж крадійкуватий чиновник, який з глибокого запілля, знає як треба?

UPD: поставте собі плюсик, якщо Ви зрозуміли, що це історія про потенційних колаборантів, а не про застосування української. Дякую за інтелект.

UPD 2: хоча не важко зрозуміти, що саме питання про українську мову (навіть не вимога обслуговування) спровокувало до одкровення співробітницю АТБ».

Надалі в коментарях до свого посту ОСОБА_3 уточнив, що мова йде про співробітницю супермаркету «АТБ» № 1100, який розташований у місті Харкові на вул. Амосова, буд. 26.

Після цього протягом 03 та 04 листопада 2017 року в Інтернеті з'явилась велика кількість «новин» на різних сайтах, в яких, крім посилання на зазначений пост ОСОБА_3 з недостовірною інформацією, з'явились додаткові дані про автора «інформації», яким виявився «колишній військовослужбовець ОСОБА_5».

У позовній заяві позивач акцентує увагу на тому, що оскільки поширені відповідачами «факти» зовсім не існують, в тому числі не існує ніякої «касирки» АТБ, яка у грубій формі розмовляла з воїном АТО, то звинувачення мають образливий характер, спрямований саме на заплямування ділової репутації позивача, і такі звинувачення ускладнюють співпрацю ТОВ "АТБ-маркет" з контрагентами, оскільки останні побоюються репутаційних та/або правових ризиків.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про інформацію» під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

За ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року №1 &q?ід;Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи&q?но; при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право».

Визначення поняття «недостовірна інформація» дано у п.15 вказаної Постанова №1, якою вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто: містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Таким чином, предметом доказування у справах про захист честі, гідності та ділової репутації особи є доведення суду наявності в сукупності всіх зазначених обставин, а відповідно і складу правопорушення у діях відповідача, що дає підстави для задоволення позову.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення призводить як до відсутності самого правопорушення, так і до відмови у задоволенні позову.

Згідно з п.18 Постанови №1 позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до ч.4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Такими особами позивач вважає відповідачів.

Проте, згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року &q?д ;Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»: належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання

(місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ

до сайту вільним, то належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено

зазначений інформаційний матеріал, так як саме він створив технологічну можливість та

умови для поширення недостовірної інформації.

Позивачем не надано до суду доказів того, що саме ОСОБА_3 є автором оспорюваної статті, оскільки проведений позивачем аналіз сторінки у Фейсбук не є підтвердженням ідентифікації особи. Інформація, що є у відкритому доступі стосовно ОСОБА_3 та фото, що розміщені на сторінці, жодним чином не підтверджують належність цієї сторінки до ОСОБА_3

Крім того, чинне законодавство України не містить ані визначення поняття засобу масової інформації в мережі Інтернет, ані спеціального нормативно-правового акту, який би визначав їх статус, порядок створення, засади діяльності тощо. Таким чином, законодавством чітко не встановлено, чи є веб-сайти та інші інформативні джерела в мережі Інтернет засобами масової інформації.

За ч.2 ст.302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Як вбачається з ч.2 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Водночас ч.4 даної статті встановлено, що при неможливості своєчасно подати доказ з об'єктивних причин учасник справи повинен про це письмово повідомити суд. У матеріалах справи відсутні будь-які письмові заяви від позивача щодо таких обставин.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до матеріалів справи позивачем не було доведено тих обставин, на які він посилається в обгрунтування своїх вимог, а саме, що: оспорювана інформація була розповсюджена у спосіб, який був зазначений у позовній заяві; оспорювана інформація порушує особисті немайнові права позивача; поширена інформація є недостовірна. З доданих до матеріалів справи доказів не можливо встановити хто є автором поширеної інформації та хто є власником сторінки у мережі Фейсбук.

А надані представником позивача роздруківки із сторінки в соціальній мережі не є допустимими доказами, так як їх дійсність неможливо перевірити. У зазначених соціальних мережах будь-яка особа може створити сторінку під будь-яким іменем, а позивачем не надано жодних доказів того, що вказана інформація поширена саме відповідачами.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції вірно вважав, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими, а тому не підлягали до задоволення.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судом вірно зазначено, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди в позовній заяві не містить обгрунтування позовних вимог, а також доказів понесених збитків на підтвердження репутаційних та/або правових ризиків, яких він побоюється.

З цих підстав суд прийшов до правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки ці вимоги є похідними від первісних, і позивачем не доведено яким чином ускладнено роботу з контрагентами.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: