Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 552/6646/17

провадження № 61-21560 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» СмоліяБогдана Володимировича на постанову Апеляційного суду Полтавської області від

19 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Бутенко С. Б, Пікуля В. П.,

Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (далі - ПАТ «Банк Михайлівський») про визнання права та включення до переліку вкладників.

На обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 29 квітня 2015 року між ним та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» на виконання якого йому було відкрито рахунок № НОМЕР_1. 08 квітня

2016 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитно-інвестиційний центр» (далі - ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр») було укладено договір позики № 980-024-000218783, за яким він передав товариству у тимчасове користування за плату грошові кошти у сумі 100 000 грн, які позичальник зобов'язався повернути та сплатити проценти за користування ними на його поточний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «Банк Михайлівський». 19 травня 2016 року ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» на виконання умов зазначеного договору перерахувало на його поточний рахунок кошти у загальному розмірі 100 796,47 грн, що підтверджується наданою ПАТ «Банк Михайлівський» випискою по рахунку № НОМЕР_1 від 23 травня

2016 року.

Рішенням правління Національного банку України від 23 травня 2016 року

ПАТ «Банк Михайлівський» визнано неплатоспроможним. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) від 12 липня 2016 року відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк Михайлівський», розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

Станом на дату запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» залишок коштів на його поточному рахунку № НОМЕР_1 становив 100 796,47 грн, виплата яких відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантується Фондом у межах граничного розміру відшкодування коштів.

Проте, відомості про нього, як вкладника, не було включено до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Посилаючись на наведене, позивач просив визнати за ним право на отримання відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за вкладом за рахунок Фонду за рахунком № НОМЕР_1 на суму 100 796,47 грн, та зобов'язати уповноважену особу Фонду на ліквідацію

ПАТ «Банк Михайлівський» подати до Фонду додаткову інформацію щодо включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за рахунком № НОМЕР_1 на суму 100 796,47 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю порушення прав позивача унаслідок не включення його до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, оскільки банк не є стороною договору позики

№ 980-024-000218783 від 08 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр». Кошти за таким договором, що були перераховані на поточний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «Банк Михайлівський» не є вкладом, а тому не підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду, крім того ризик завдання ОСОБА_1 майнових збитків неналежним виконанням фінансових зобов'язань позичальника за договором позики було застраховано Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Форте».

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 19 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано право ОСОБА_1 на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 100 796,47 грн за договором № 980-024-000000511 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)», укладеним 29 квітня 2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та

ОСОБА_5

Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» включити до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, розрахункову суму відшкодування коштів за вкладом

ОСОБА_1 за договором № 980-024-000000511 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» від

29 квітня 2015 року у розмірі 100 796,47 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що у зв'язку з початком процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» позивач, як вкладник зазначеного банку, має право за рахунок коштів Фонду одержати гарантовану суму відшкодування коштів, що були зараховані на його поточний рахунок

№ НОМЕР_1 в ПАТ «Банк Михайлівський» на умовах договору банківського рахунку № 980-024-000000511 від 29 квітня 2015 року, оскільки належних та допустимих доказів на спростування факту знаходження на його поточному рахунку у ПАТ «Банк Михайлівський» 100 796,47 грн, на дату визнання банку неплатоспрожним, тобто станом на 23 травня 2016 року, суду не надано.

У квітні 2018 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Смолій Б. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Апеляційного суду Полтавської області від 19 лютого 2018 року та залишити в силі рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2017 року.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для набуття позивачем права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду, оскільки ПАТ «Банк Михайлівський» не вступав повіреним за договором позики № 980-024-000218783 від 08 квітня 2016 року, а тому грошові кошти, що вносилися/отримувалися за таким договором не є вкладом у розумінні Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того після проведення уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» перевірки правочинів, встановлено факти штучного створення правових підстав для отримання вкладниками/клієнтами банку виплат сум гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, а також ураховуючи те, що правочини (трансакції) з виконання 19 травня 2016 року платіжних документів

ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» по перерахуванню коштів на рахунки фізичних осіб, у тому числі ОСОБА_1, містять ознаки, що підпадають під критерії нікчемності, наведені у частині третій статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зазначені обставини преюдиційного значення встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2017 року в справі № 826/15961/16.

За змістом частин першої 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваних рішень у межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв'язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов'язано з процесуальним законодавством.

Відповідно до частин першої, третьої статті 15 ЦПК України 2004 року (кореспондується з частиною першою статті 19 ЦПК України) суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 2005 року (кореспондується з частиною першою статті 19 КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України

2005 року).

Згідно з частиною другою статті 4 КАС України 2005 року юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У справі, що переглядається у касаційному порядку спір стосується дій Фонду щодо невключення кредиторських вимог ОСОБА_1 до переліку вкладників та реєстру вкладників у період дії тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський».

Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, що становить 200 000,00 грн.

Статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Аналіз зазначених норм цього Закону, дає підстави для висновку, що Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верхового Суду, викладеними у постановах від 06 червня 2018 року у справі

№ 813/6392/15, від 13 червня 2018 року у справі № 820/12122/15 та від

20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду приходить до висновку, що позов

ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання права та включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України та частини першої статті 414 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частини першої статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись статями 255, 256, 400, 402, 409, 414, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Смолія Богдана Володимировича задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 19 лютого 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання права та включення до переліку вкладників закрити.

Повідомити ОСОБА_1, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик