Провадження №2/200/2090/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю. розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом. В позові посилається на те, що між ним та ОСОБА_2 10.07.2015 р. та 10.08.2015 року були укладені договори позики. Відповідно до яких ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 120000,00 грн. та 30000,00 грн. які зобовязався повернути до 10.01.2016 року. Дотепер ОСОБА_2 свої зобовязання по договорам не виконав. Тому позивач просить, стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 259459,14 грн. та понесені витрати по справі.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження.

Відповідачеві було запропоновано надати відзив на позов, але від нього відзиву на позов не надано.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 10.07.2015 року позивач позичив відповідачеві грошову суму у розмірі 120 000,00 грн. та 10.08.2015 року 30 000,00 грн. про отримання вказаних грошових коштів відповідач написав власноручно дві розписки.

Згідно боргової розписки від 10.07.2015 року строк повернення грошових коштів до 10.01.2016 року, а за розпискою від 10.08.2015 року 10.12.2015 року.

Дотепер ОСОБА_2 свої зобовязання по договорам не виконав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Частина 1 ст. 1049 ЦК України визначає, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів (Правова позиція ВСУ у справі №6-1967цс15).

Судом встановлено, що розписки від 10.07.2015 року та від 10.08.2015 року містить умову про отримання грошових коштів у борг, дату отримання коштів та зобов'язання їх повернути за вимогою позивача.

Отже, зазначені розписки є належним доказом, що підтверджує боргове зобов'язання, а правовідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами, що виникли з договорів позики.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що строк повернення позики згідно розписки від 10.07.2015 року до 10.01.2016 року, а за розпискою від 10.08.2015 року 10.12.2015 року.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Після закінчення строку повернення суми боргу, відповідач борг не повернув, чим порушив умови договору. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими.

У відповідності до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, за період з 10.07.2015 року по 12.12.2017 року, відповідач має сплатити за договором позики від 10.07.2015 року у розмірі 49884,50 грн., а за договором позики від 10.08.2015 року 11 583,40 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання, тому з нього слід стягнути 3% річних за договором позики від 10.07.2015 року у розмірі 6 923,84 грн., за договором позики від 10.08.2015 року 1 807,40 грн. та інфляційні збитки за договором позики від 10.07.2015 року у розмірі 31 200,00 грн., за договором позики від 10.08.2015 року 8100,00 грн.

Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню суму боргу у загальному розмірі 259 459 грн. 14 коп., з яких: за договором позики від 10.07.2015 року: основана сума боргу 120 000,00 грн., проценти за користування позикою 49 844,50 грн., 3% річних 6 923,84 грн., інфляційні втрати 31 200,00 грн.; за договором позики від 10.08.2015 року: основна сума боргу 30 000,00 грн., проценти за користування позикою 11 583,40 грн., 3% річних 1 807,40 грн., інфляційні втрати 8 100,00 грн.

Крім цього на підставі п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача оплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 2594,60 грн.

На підстав вищевикладеного, керуючись ст.ст.265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, 49000, м.Дніпро, вул.Інжерена, 1/88) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, 49000, м.Дніпро, вул.Березинська, 27/20) грошову суму у загальному розмірі 259 459 грн. 14 коп., з яких: за договором позики від 10.07.2015 року: основана сума боргу 120 000,00 грн., проценти за користування позикою 49 844,50 грн., 3% річних 6 923,84 грн., інфляційні втрати 31 200,00 грн.; за договором позики від 10.08.2015 року: основна сума боргу 30 000,00 грн., проценти за користування позикою 11 583,40 грн., 3% річних 1 807,40 грн., інфляційні втрати 8 100,00 грн. та судовий збір в розмірі 2594,60 грн., а всього 262 053 (двісті шістдесят дві тисячі пятдесят три) гривні 74 коп.

Рішення може бути оскаржено сторонами шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду, тобто з 25 квітня 2018 року.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва