П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/9953/17

Номер провадження 22-ц/804/568/18

Донецький апеляційний суд в складі суддів: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

сторони:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши в приміщенні Донецького апеляційного суду в письмовому провадженні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2018 року, у складі судді Скрипниченко Т.І.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

до ОСОБА_3

про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу,

В с т а н о в и в:

У серпні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просило стягнути в порядку регресу виплачене страхове відшкодування у розмірі 14733,19 грн., вирішити питання розподілу судових витрат.

В мотивування позову зазначило, що 30 червня 2016 року, близько 13 год. 57 хв. в м. Маріуполі в районі вул. Університетської та вул. Енгельса, 28, біля магазину «Велика кишеня» водій ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_4, не переконавшись у безпечності руху, не дотрималася безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем Toyota, номерний знак НОМЕР_1. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано збитки. Вина ОСОБА_3 у адміністративному правопорушенні, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлена постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 липня 2016 року.

Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів № АЕ/8528393, виданим ПрАТ «СГ «ТАС», яке дійсне до 19 березня 2017 року, був забезпечений транспортний засіб марки Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_4.

30 серпня 2016 року ПрАТ «Страхова компанія АЗІНКО» звернулось до позивача щодо виплати страхового відшкодування внаслідок дорожньо - транспортну пригоду (далі - ДТП) в розмірі 14733,79 грн., розмір якого встановлено звітом № 159 по оцінці вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу від 07 липня 2016 року.

Позивач повністю виплатив ПрАТ «Страхова компанія АЗІНКО» страхове відшкодування у розмірі 14733,79 грн. та має, відповідно до положень ст. 33.1.4, п.ґ) ч.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп. 33.1.2 п.33.1 ст.33 цього закону.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2018 року позовні вимоги ПрАТ «СГ «ТАС» до ОСОБА_3 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СГ «ТАС» в порядку регресу виплачене страхове відшкодування у розмірі 14733,19 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 грн., а всього 16333,19 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Зокрема посилається на те, що водій ОСОБА_3 не звернулась до позивача у триденний строк з письмовою заявою про ДТП, у зв'язку з чим до неї був пред'влений позов в порядку регресу щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, але вона повідомила останнього про пригоду в телефонному режимі та їй не було роз'яснено необхідність складення письмової заяви, повідомивши про те, що все зафіксовано. Запис даної телефонної розмови фіксувалось позивачем.

В матеріалах справи відсутні акт виконаних робіт, приходних касових ордерів, квитанції тощо, які підтверджували ремонт автомобіля Toyota, номерний знак НОМЕР_1, та доказів фактичної заміни бамперу та пошкоджений бампер надано не було.

Судом безпідставно не задоволені клопотання представника відповідача щодо витребування для огляду заміненого та пошкодженого бамперу автомобіля Toyota, з ПрАТ «СК АЗІНКО» щодо витребування» для огляду суду та відповідача фотографії, які знаходяться на цифровому носії у високій якості, для фрагментарного огляду ступеня, характеру та об'єму, доцільності його заміни, доказів на підтвердження проведення ремонту і заміни учасником ДТП ОСОБА_4 бамперу автомобіля Toyota, допиту останнього, про залучення до участі у розгляді даної справи ПрАТ «АЗІНКО», витребування матеріалів адміністративної справи.

Суд не вирішив питання про передачу пошкодженого бамперу відповідачу, який може складати цінність для відповідача.

На виконання ст. 360 ЦПК України відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, однак відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами ст. ст. 368, 369 ЦПК України дана апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, враховуючи, що предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи (ст. 279 ЦПК України).

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доказів про повідомлення позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди в установленому законом порядку, суду не надано та дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача страхового відшкодування.

З такими висновками апеляційний суд не може погодитись видячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18.07.2016 року (справа №263/8610/16-ц, провадження №3/263/942/2016) 30.06.2016 року ОСОБА_3 близько о 13-57 годин, керуючи автомобілем НОМЕР_2 в районі вул. Університетської та вул. Енгельса, 28 біля магазину «Велика кишеня» в м. Маріуполі, не переконавшись у безпечності руху, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушила вимоги п.п.10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП. ОСОБА_3, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн. Постанова суду 29.07.2016 набрала законної сили(а.с.20).

Цивільно - правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «VOLKSWAGEN» державний номер НОМЕР_4 ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС», згідно Полісу №АЕ/8528393 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.19).

Автомобіль «TOYOTА» державний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4, на момент дорожньо-транспортної пригоди, був застрахований в ПрАТ «Страхова компанія АЗІНКО», згідно договору №52381/А добровільного страхування наземного транспорту від 19.01.2016 року (а.с. 31 -47).

Страхувальник ОСОБА_4 30 червня 2016 року, тобто в день ДТП, повідомив ПрАТ «СК «АЗІНКО» про настання страхового випадку по договору страхування (а.с.48,49).

01 липня 2016 року управлінням патрульної поліції у м. Маріуполі складена довідка № 94791241 про дорожньо -транспортну пригоду, яка мала місце 30 червня 2016 року в районі вул. Університетської та вул. Енгельса, 28 біля магазину «Велика кишеня» за участю автомобіля НОМЕР_2 та автомобіля НОМЕР_3(а.с.21,22).

20 липня 2016 року ПрАТ «Страхова компанія «АЗІНКО» склала страховий акт № ІС-16-23 до договору добровільного страхування наземного транспорту № 52381/А від 19 січня 2016 року, яким була визначена сума страхового відшкодування, яка належить страхувальнику ОСОБА_4 по Договору страхування у розмірі 14 733,79 грн. У розділі 2 вказаного акту зазначено, що підставою для розрахунку суми страхового відшкодування є : звіт № 159 про оцінку вартості відновлювального ремонту КТЗ від 07.07.2016 року та довідка № 94791241 про ДТП від 01.07.2016 року (а.с. 28 - 30, 55-71).

30.08.2016 ПрАТ «Страхова компанія АЗІНКО» звернулося до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, на підставі звіту №159 від 07.07.16 р. про оцінку вартості відновлюваного ремонту, страхового акту №ИС-16-23 було сплачено страхове відшкодування ОСОБА_4 у розмірі 14733,79 грн. (а.с. 25, 26).

Згідно страхового акту №19856Р/38/16 від 14.12.2016 року складеного ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», ДТП, яка сталась 30.06.2016 року, за участю власників автомобілю НОМЕР_5 та автомобіля НОМЕР_6, визнана страховим випадком та здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, яка склала 14733,79 грн.(а.с. 23, 24).

Відповідно до платіжного доручення № 115073 від 19.12.2016 року здійснено страхове відшкодування ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ПрАТ «Страхова компанія АЗІНКО» за регресною вимогою від 23.08.2016 року у сумі 14733,79 грн.

Позивачем також 06 квітня 2017 року направлялась вимога до ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, а саме перерахувати кошти у розмірі 14733,79 грн. на рахунок ПрАТ «СГ «ТАС».

Відповідно до пп.33.1.4. п.33.1 ст.33 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-ІV), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Положеннями пп. ґ п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Необґрунтована виплата страхового відшкодування має місце у разі, коли страховика не було повідомлено про страховий випадок жодним з учасників ДТП, що призвело до неможливості страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

При цьому апеляційний суд зауважує, що обставини ДТП встановлені, підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються позивачем, страховик необґрунтованих виплат не здійснив, оскільки їх розмір встановлений на підставі страхового акту№ ІС-16-23 від 20.07.2016 року та звіту № 159 про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу, з яким погодився позивач, не спростовував його та добровільно сплатив ПрАТ «СК АЗІНКО» розмір страхового відшкодування на підставі страхового акту № 19856Р/38/16 від 14 грудня 2016 року, що підтверджується платіжним дорученням №1113 від 29 липня 2016 року (а.с. 47).

Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення судового рішення, яке має базуватись на загальних положеннях та підставах про відшкодування збитків.

Обмеження набуття права зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди у разі неповідомлення страховика протяги трьох днів з моменту ДТП про вказану подію за умови встановлення факту ДТП, причин та обставин її настання, розміру заподіяної шкоди, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України № 6- 284цс15 у постанові від 16 вересня 2015 року, Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №371/1659/16-ц, постановою Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 759/19724/15.

Отже, судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до помилкового висновку про задоволення позову, а тому, враховуючи положення ч. 4 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги щодо повідомлення позивача телефонним шляхом та неповідомлення відповідача щодо необхідності звернення у триденний строк не заслуговують на увагу, оскільки вимоги щодо саме письмового повідомлення містяться у Законі України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та факт необізнаності про це не є підставою для звільнення від відповідальності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги щодо не встановлення дійсного розміру заподіяної шкоди власнику автомобіля НОМЕР_6, ОСОБА_4 та здійснення останнім ремонту і заміни бамперу, спростовуються наведеними вище доказами.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що на виконання вимог ст. 376 ЦПК України, є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2018 року скасувати повністю.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_3 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Л.М.Кочегарова

С.А.Попова

Повний текст постанови складено 10 грудня 2018 року.

Суддя Т.Б.Ткаченко