АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» лютого 2018 року

м. Харків

справа № 2-883/11

провадження № 22ц/790/1322/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя - доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

треті особи - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Руденко О. Є., Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 березня 2011 року в складі судді Журавель В.А.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2010 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування.

Позов мотивовано тим, що 26 вересня 2002 року між ними та їхньою дочкою ОСОБА_4 укладено договір дарування житлового будинку із надвірними будівлями, розташованого у АДРЕСА_1 який належить їм на праві спільної сумісної власності.

Укладаючи договір дарування, вони вважали, що за пропозицією їхньої дочки вони укладають договір довічного утримання, оскільки вони є пенсіонерами, страждають на тяжкі хронічні захворювання та потребують матеріальної допомоги.

Зазначили, що їхня дочка ОСОБА_4. ввела їх в оману, про що їм стало відомо на початку 2008 року, коли вона повідомила їм, що бажає продати їхній будинок і стала вимагати виселення з нього, і тільки тоді вони усвідомили, що уклали з дочкою договір дарування.

Просили визнати недійсним договір дарування житлового будинку із надвірними будівлями, розташованого у АДРЕСА_1 посвідчений 26 вересня 2002 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є. за реєстровим № 3388; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_1; зобов'язати Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право власності на житловий будинок із надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 березня 2011 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задоволено, визнано недійсним договір дарування житлового будинку із надвірними будівлями, розташованого у АДРЕСА_1 посвідчений 26 вересня 2002 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є. за реєстровим № 3388; визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_1; зобов'язано Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право власності на житловий будинок із надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

Не погоджуючись з заочним рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що 08 травня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № ML-702/911/2008, відповідно до умов якого банк надав їй кредит у розмірі 67300,00 доларів США, а ОСОБА_4 зобов'язалася сплачувати відсотки за користування наданим кредитом у розмірі 5,99% річних; що на забезпечення виконання кредитного договору 08 травня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № РML-702/911/2008, відповідно до умов якого нерухоме майно, а саме: житловий будинок із надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_1 залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього іпотекодавця у порядку встановленому цим договором; що 12 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, відповідно до умов якого до товариства перейшло право вимоги за договорами; що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2017 року по справі № 646/153/17-ц стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 13460,04 доларів США, яке на теперішній час не виконано; що під час розгляду справи ані Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», ані Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» не були залучені до участі у розгляді справи, що порушує його права як іпотекодержателя.

12 лютого 2018 року Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду є законним та обґрунтованим; що при розгляді справи досліджувалося питання щодо прав третіх осіб на вказане нерухоме майно.

27 лютого 2018 року ОСОБА_1 надала відзив, у якому зазначила, що рішення є законним та обгрунтованим і права іпотекодержателя цим рішенням не порушено.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» необхідно задовольнити, заочне рішення суду - скасувати.

Рішення мотивовано тим, що визнання недійсним договору дарування на права Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» як іпотекодержателя не впливає. Проте, з таким рішенням суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 вересня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла в дар належні дарителю на праві приватної власності жилий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці розміром 870 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2, який складається з будинку літ. А-1, житловою площею 43,9 кв. м. та надвірних будівель: двох сараїв літ. Е, К, убиральні літ. Л, льоху літ. З, душу літ. М, гаража літ. Ж, літньої кухні літ. И, огорожі № 2, 5.

08 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № ML-702/911/2008, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 кредит в розмірі 67300,00 доларів США на споживчі цілі зі строком повернення кредиту 08 травня 2023 року.

В забезпечення виконання кредитного договору 08 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № РML-702/911/2008, відповідно до умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. На земельній ділянці розташовано: житловий будинок з надвірними будівлями літ. А-1, загальною площею 80,5 кв. м., житловою площею 43,9 кв. м., сарай літ. Е, гараж літ. Ж, льох літ. З, літня кухня літ. И, сарай літ. К, вбиральня літ. Л, душ літ. М, огорожа № 2, 5, який залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього іпотекодавця у порядку встановленому цим договором.

12 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за договорами.

Матеріали справи свідчать про те, що договір іпотеки між банком та ОСОБА_4 укладено 08 травня 2008 року, договір кредитного портфелю між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - 12 листопада 2011 року, а з позовом про визнання договору дарування недійсним позивачі звернулися у грудні 2010 року.

В суді апеляційної інстанції представник позивача не заперечувала, що на адресу позивачів з банківських установ на ім'я ОСОБА_4 надсилались листи із вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Про дослідження судом першої інстанції питання щодо прав третіх осіб на вказане нерухоме майно зазначив у відзиві і третя особа.

В суді апеляційної інстанції представник товариства пояснив, що про те, що предмет іпотеки вже не належить ОСОБА_4, їм стало відомо у 2017 року під час виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором. Товариство звернулось до суду з заявою про отримання копії судового рішення, яку отримав тільки наприкінці грудня 2017 року. Ані банку, ані товариству до цього часу не було відомо про наявність судового рішення та про те, що предмету іпотеки не існує.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Пунктом 4 частини 3 статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Як вбачається з матеріалів справи визнання договору дарування недійсним порушує права товариства як іпотекодержателя, якого не було залучено до участі у справі, про права, свободи, інтереси якого суд фактично вирішив.

Таким чином, заочне рішення підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позову позивачам.

Оскільки в задоволенні позову позивачам відмовлено, розподіл судових витрат не вирішувався.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задовольнити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 березня 2011 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 03 березня 2018 року.