Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 171/819/15-ц

провадження № 61-32368св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач 1 - товариство з обмеженою відповідальністю «Агростандарт»,

представник відповідача 1 - Погорєлов Юрій Борисович,

відповідач 2 - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області в складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П. від 12 вересня 2017 року

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агростандарт» (далі - ТОВ «Агростандарт»), ОСОБА_6, про зобов'язання негайно поновити її на попередній роботі в магазині «Центральний - 1» ТОВ «Агростандарт» на посаді продавця; зобов'язати ТОВ «Агростандарт» надати для ознайомлення належно оформлену трудову книжку із зазначенням повного періоду праці та копію наказу про поновлення на роботі, визнання протиправною бездіяльності відповідачів та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 04 вересня 2002 року по 04 жовтня 2010 року вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Агростандарт», директором та власником якого є ОСОБА_6 та працювала продавцем продовольчих товарів в магазині «Центральний-1». Під час перебування її у відпустці, яка тривала з 04 по 18 жовтня 2010 року її було незаконно звільнено за прогул. Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2013 року визнано незаконним наказ директора ТОВ «Агростандарт» ОСОБА_6 № 49-К від 13 грудня 2010 року про звільнення її з посади та поновлено на посаді продавця магазину «Центральний-1»; стягнуто з ТОВ «Агростандарт» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 30 961,25 грн та у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. У зв'язку із невиконанням відповідачами вказаного судового рішення, після уточнення позовних вимог позивач просила суд: визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_6 та ТОВ «Агростандарт», щодо невиконання рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2013 року за виконавчим провадженням з примусового виконання за виконавчим листом № 2/171/183; стягнути із ОСОБА_6 та ТОВ «Агростандарт» у рахунок відшкодування моральної шкоди по 5 000 грн з кожного у зв'язку із порушенням її трудових прав. Зобов'язати ОСОБА_6 та ТОВ «Агростандарт» надати їй для ознайомлення належно оформлену трудову книжку із зазначенням повного періоду праці та копію наказу про поновлення на роботі у магазині «Центральний-1» на посаді продавця. Стягнути з ОСОБА_6 та ТОВ «Агростандарт» середній заробіток за час затримки виконання рішення суду від 18 листопада 2013 року.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2016 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 02 вересня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ОСОБА_6 та ТОВ «Агростандарт», щодо невиконання рішення Апостолівського районного суду від 18 листопада 2013 року за виконавчим провадженням з примусового виконання за виконавчим листом за № 2/171/183, про визнання незаконним звільнення. Зобов'язано ОСОБА_6 та ТОВ «Агростандарт» надати ОСОБА_4 для ознайомлення належно оформлену трудову книжку із зазначенням повного періоду праці та копію наказу про поновлення на роботі в магазині «Центральний-1» на посаді продавця. Стягнуто з ТОВ «Агростандарт» на користь ОСОБА_4 2 500 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати. В решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 вересня 2016 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12 вересня 2016 року, доповнено резолютивну частину таким змістом: Стягнуто з ТОВ «Агростандарт» на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час затримки виконання судового рішення, починаючи з 02 червня 2014 року п 01 липня 2016 року в сумі 30 550 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив із того, що рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2013 року в частині поновлення позивача на роботі не виконано ТОВ «Агростандарт», оскільки накази № 48-К від 02 червня 2014 року та № 61-К від 04 липня 2014 року про поновлення ОСОБА_4 на роботі в магазині «Центральний» ТОВ «Агростандарт» визнані незаконними та скасовані.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня та додаткове рішення від 02 вересня 2016 року (з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 02 вересня 2016 року) скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в позові

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що підприємство відповідача виконувало всі обов'язкові для нього судові рішення, видаючи накази про поновлення позивача на роботі та про скасування наказів про поновлення позивача на роботі відповідно до прийнятих рішень судами апеляційної інстанції у період, коли сторони використовували своє право на їх оскарження.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2013 року визнано незаконним наказ директора ТОВ «Агростандарт» ОСОБА_6 № 49-К від 13 грудня 2010 року про звільнення з посади ОСОБА_4; поновлено її на посаді продавця продтоварів магазину «Центральний» м. Апостолове ТОВ «Агростандарт»; зобов'язано ТОВ «Агростандарт» внести до трудової книжки ОСОБА_4 запис про недійсність запису № 8 від 13 грудня 2010 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2014 року рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2013 року скасовано в частині визнання незаконними та скасування наказів директора ТОВ «Агростандарт» ОСОБА_6 № 35-О від 27 вересня 2010 року про стягнення коштів за псування товару в розмірі 131,89 грн, № 38-О від 04 жовтня 2010 року про стягнення нестачі товару в розмірі 453 грн та стягнення з ТОВ «Агростандарт» на користь ОСОБА_4, незаконно утриманих коштів в розмірі 584,89 грн. Відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні її позовних вимог до ТОВ «Агростандарт», третя особа: ОСОБА_6 в частині визнання незаконними та скасування наказів директора ТОВ «Агростандарт» ОСОБА_6 № 35-О від 27 вересня 2010 року про стягнення коштів за псування товару в розмірі 131,89 грн, № 38-О від 04 жовтня 2010 року про стягнення нестачі товару в розмірі 453 грн та стягнення з ТОВ «Агростандарт» на користь ОСОБА_4 незаконно утриманих коштів в розмірі 584,89 грн.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4: визнано незаконними та скасовано накази № 48-К від 02 червня 2014 року та № 61-К від 04 липня 2014 року про поновлення ОСОБА_4 на роботі в магазині «Центральний» ТОВ «Агростандарт», в іншій частині позову відмовлено.

Спір між сторонами виник стосовно виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді продавця у магазині «Центральний-1» ТОВ «Агростандарт».

Частиною п'ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України 2004 року).

Як роз'яснено у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України віл 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Так, згідно записів у трудовій книжці позивача: запис 8 від 13 грудня 2010 року звільнена з роботи за прогул без поважних причин; запис 9 від 02 червня 2014 року - запис № 8 від 13 грудня 2010 року вважати недійсним; запис 10 від 02 червня 2014 року поновлена на роботі продавцем; запис 11 від 04 липня 2014 року - внесено зміни в наказ підстава поновлення рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області; запис 12 від 18 серпня 2015 року поновлена на роботі продавцем продовольчих товарів «Центральний-1»; запис 13 від 17 серпня 2015 року - переведена в продовольчий магазин «Центральний-2»; запис 14 від 27 серпня 2015 року - звільнена з роботи за прогул на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Отже правильними є висновки апеляційного суду про те, що підприємство відповідача виконувало всі обов'язкові для нього судові рішення видаючи накази про поновлення позивача на роботі та про скасування наказів про поновлення позивача на роботі відповідно до прийнятих рішень судами апеляційної інстанції у період, коли сторони використовували своє право на їх оскарження. У зв'язку з відсутністю в діях відповідача прострочки виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_4 на роботі, апеляційний суд правильно відмовив в позові.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило