КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року місто Київ.

Справа 756/3010/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4023/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справголовуючого Желепи О.В., суддів Іванченко М.М., Болотова Є.В.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 вересня 2018 року,( ухвалене в складі судді Яценко Н.О., повний текст рішення складено 21 вересня 2018 року)

в справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» про визнання договору недійсним з застосуванням наслідків недійсності правочину, визнання дій такими, що є нечесною підприємницькою діяльністю, визнання виконаними зобов'язання, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника у лютому 2016 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів та просив суд визнати недійсним договір від 14.12.2012 про погашення заборгованості (ТЗ) за Кредитним договором № 0 від 18.07.2008, застосувавши наслідки недійсності такого правочину, а саме: стягнути з відповідача ТОВ «Кредекс Фінанс» грошову суму у розмірі 26 000,00 грн. Окрім того ОСОБА_2 просив суд визнати дії відповідачів АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» такими, що є нечесною підприємницькою діяльністю, та визнати виконаними зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 18 липня 2008 року у повному обсязі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 липня 2008 року між ним та відповідачем АТ «Укрсиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0. На підставі даного договору позивачем було отримано кредитні кошти в розмірі 27 000,00 доларів США, що становило 130 688,10 грн. Позивачем не було виконано зобов'язання належним чином, у зв'язку із чим позивач добровільно передав предмет застави відповідачу ТОВ «Кредекс Фінанс» у зв'язку із відступленням права вимоги на підставі договору факторингу між відповідачами від 20 квітня 2012 року.

За згодою сторін 15.12.2012 було здійснено стягнення на предмет застави, а саме на транспортний засіб «Skoda Oktavia». Автомобіль було передано уповноваженому представнику ТОВ «Кредекс Фінанс». Позивачу надано довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором.

Згідно до умов кредитного договору всі грошові зобов'язання забезпечуються предметом застави, вартість якого становила 136 240,00 грн. Вимоги за Договором Факторингу від 20.04.2012 виходять з кредитного договору, отже, на думку позивача, є вже погашеними у повному обсязі.

Однак після передання вказаного автомобіля та врегулювання спору щодо заборгованості позивачу почали надходити вимоги щодо сплати заборгованості на підставі договору Факторингу від 20.04.2012.

На думку позивача, в даному випадку має місце порушення банківської таємниці клієнта. Окрім того йому як споживачу письмово при наданні кредиту не було повідомлено про умови кредитування, не роз'яснені валютні ризики.

Позивач вважає, що таким чином були порушені його права як споживача на достовірну інформацію збоку банку. Окрім того кредитодавець разом із кредитором умисно, отримавши предмет застави, подовжували спонукати позивача до виконання неіснуючих зобов'язань. Сукупна вартість кредиту перевищила суму позиченої в два рази.

У зв'язку із такими діями відповідачів позивач зазнав моральної шкоди, оскільки в той момент його мати хворіла на онкологічну хворобу, від якої в подальшому померла, і такі витрати завдавали моральних страждань. Також відповідачі знали про важкий стан позивача. З 2009 року по серпень 2010 року позивачу було встановлено інвалідність, він втратив більшу частину свого заробітку. Позивач неодноразово звертався за відстроченнями платежів, але систематично ТОВ «Кредекс Фінанс» здійснювали погрози та змушували до виконання неіснуючого зобов'язання.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» про визнання договору недійсним з застосуванням наслідків недійсності правочину, визнання дій такими, що є нечесною підприємницькою діяльністю, визнання виконаними зобов'язання, стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 31.10.2018 року подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу для нового розгляду до суду першої інстанції.

Посилалась на те, що судом не було оцінено надані докази в повній мірі, суд підійшов до вирішення даного спору шаблонно без об'єктивного погляду на дану справу.

Вказала на те, що договір факторингу від №05/12 від 20 квітня 2012 року укладено між фінансовими установами: ПАТ «Укрсибабанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс», а ПАТ «Укрсибабанк» не надав документів, які підтверджують факт передачі транспортного засобу «Skoda Oktavia» ТОВ «Кредекс Фінанс» на користь ПАТ «Укрсибабанк».

Також представник скаржника зазначила, що відсутні документальні підтвердження передачі фактором (ТОВ «Кредекс Фінанс») грошових коштів в розпорядження другої сторони клієнта (АТ «Укрсиббанк») за плату, тому на думку позивача підлягають дослідженню апеляційним судом докази того, що у документах, наданих у якості відповіді на запит представника позивача, ПАТ «Укрсибабанк» не надав документів , які підтверджують факт передачі транспортного засобу «SkodaOktavia» ТОВ «Кредекс Фінанс» на користь ПАТ «Укрсибабанк».

До апеляційного суду надійшов відзив від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», який є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» відповідно до Протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» № 01/08-2018 від 01 серпня 2018 р. «Про перейменування ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Вердикт Капітал».

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача, ОСОБА_3, заперечувала проти її задоволення та вказала, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 вересня 2018 року ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин справи, а тому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін .

Посилалась на те, що судом першої інстанції вірно встановлено, що при укладенні Кредитного договору було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов цього договору, про що свідчить підписання договору сторонами, в зв'язку з чим Оболонський районний суд м. Києва, рішенням від 04 вересня 2018 року правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Справа призначена до розгляду в порядку письмового провадження Київським апеляційним судом .

За правилами ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04вересня 2018 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

При вирішенні справи районним судом встановлені наступні обставини.

18 липня 2008 року між позивачем та відповідачем АТ «Укрсиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0. На підставі даного договору позивачем отримано кредитні кошти в розмірі 27 000,00 доларів США, що становило 130 688,10 грнза курсом НБ України (а.с.4-8).

Згідно пп. 1.2.2. п. 1.2 Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 18 липня 2008 року позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 20 липня 2015 року.

20 квітня 2012 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/12, відповідно до якого останньому перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_2 щодо виконання умов за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 18 липня 2008 року (а.с.9-11).

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Судом встановлено, що внаслідок укладення 20 квітня 2012 року Договору факторингу №05/12 обсяг прав та обов'язків позивача щодо сплати кредитної заборгованості не погіршився та не змінився. Згідно вимог ст. 1077, 1078 ЦК України змінився лише в існуючих зобов'язаннях кредитор з АТ «Укрсиббанк» на ТОВ «Кредекс Фінанс», у зв'язку з чим внаслідок укладення вказаного договору права позивача як боржника за кредитним договором не були порушені.

14 грудня 2012 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Кредекс Фінанс», як новим кредитором, було укладено Договір про погашення заборгованості (ТЗ) за Кредитним договором №0 від 18.07.2008 (а.с.12-13).

Згідно п. 2.1 зазначеного договору від 14 грудня 2012 року сторони домовились, що боржник в якості погашення заборгованості перед ТОВ «Кредекс Фінанс» за Кредитним договором передає у власність кредитору транспортний засіб «Skoda Oktavia» (Предмет застави), який за взаємною згодою сторін оцінений в сумі 98 400,00 грн.

У пункті 2.5 договору передбачено, що сума заборгованості, що залишилась не погашеною після передачі у власність Предмету застави, складає 116 555,66 грн.

Зі змісту вказаного вище Договору про погашення заборгованості (ТЗ) за Кредитним договором №0 від 18.07.2008 судом встановлено, що позивач самостійно визнав суму заборгованості та підписав вказаний договір. Своїми підписами позивач підтверджує, що ознайомлений з умовами договору та погодився на них.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час укладення спірного договору про надання кредиту) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №0 від 18 липня 2008 року укладено письмово після ознайомлення позичальника з усіма умовами наведеного Договору, про що свідчить його підпис на кожній сторінці договору (а.с.4-8).

До того ж згідно п. 7.2 розділу 7 договору від 18 липня 2008 року підписанням наведеного договору, позивач підтверджує, що всі умови Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтверджував свою здатність виконувати умови даного договору; зазначив, що розуміє та вважає справедливими всі умови Договору, свої права та обов'язки за Договором і погоджується з ними; перед укладенням даного Договору отримав інформаційний лист.

За встановлених обставин, районний суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що оспорювані позивачем договори не відповідали вимогам закону, містили положення які б давали суду підстави встановити нечесну підприємницьку діяльність та порушення прав позивача.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відповідають цим обставинам справи та положенням матеріального закону.

Усі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_2 позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.159-161).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильної оцінки районним судом наданих сторонами доказів є недоведеними, а тому не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги з приводу недоведеності передачі транспортного засобу, який перебував в заставі від одного кредитора до іншого не мають правового значення для вирішення заявлених позовних вимог , щодо недійсності правочину, та вимог про визнання виконаними зобов'язань позивача.

Суд вірно виходив з того, що позивач після передачі предмета застави кредитору, підписався під тим, що в нього залишається непогашена заборгованість за договором, яку і вимагали кредитори, до яких в установленому законом порядку перейшло право вимоги.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 06 грудня 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді: Болотов Є.В.

Іванченко М.М.