Справа № 444/2651/17
Провадження № 2/444/212/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.,

секретар судового засідання Будзан Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Гійченської сільської ради Жовківського району про визнання права власності як члена бувшого колгоспного типу двору,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом про визнання права власності як члена бувшого колгоспного типу двору, мотивуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, спадщину за заповітом після якої отримала ОСОБА_1 (свідоцтво про право на спадщину за заповітом), їй належало на праві приватної власності 1/4 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 Даний будинок по АДРЕСА_1 належав до колгоспного типу двору.

Зазначають, що згідно довідки № 108 від 01.02.2017 р. виданої Гійченською сільською радою станом на 30.06.1990 р. членами колгоспного двору були: ОСОБА_4, 1916 р.н.; ОСОБА_1, 1947 р.н.; ОСОБА_2, 1975 р.н.; ОСОБА_3, 1984 р.н..

Рішенням Гійченської сільської ради Жовківського району Львівської області від 31.03.2008 р. № 13 розділено бувший колгоспний двір по АДРЕСА_1 в рівних частинах: 1/4 частина за ОСОБА_4 /померлою/, 1/4 частина за ОСОБА_1; 1/4 частина за ОСОБА_2; 1/4 частина за ОСОБА_3.

Крім цього зазначають, що згідно довідки № 482 від 04.05.2017 р. виданої Гійченською сільською радою, 05.07.2013 р. вул. Чапаєва була перейменовано на вул. Князя Володимира Великого. Згідно довідки № 1989 від 04.05.2017 р. виданої КП ПОР Червоноградське БТІ станом на 31 грудня 2012 року, житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за громадянами: - 3/4 частини вищевказаного житлового будинку за колгоспним двором головою якого є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Гійченської сільської ради 09.11.1987 року, згідно рішення Нестерівського райвиконкому № 271 від 15.10.1987 року, - 1/4 частина вищевказаного житлового будинку за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Рава-Руською державною нотаріальною конторою 18.04.2008 року за № 611, і записано в реєстрову книгу за № 282 від 03.06.2008 року.

Вказують, що згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 102894137 від 07.11.2017 р.. 1/4 частина будинку належить ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності, що виникла на підставі свідоцтва про право на спадщину № 611 від 18.04. виданого Рава - Руською нотаріальною конторою.

Наголошують, що маючи право на частку бувшого колгоспного типу двору, не можуть зареєструвати таке, оскільки відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачена реєстрація прав власності за рішенням суду, а право реєстрації нерухомого майна виконкомами місцевих рад не передбачено порядок визнання права на належну їм частку майна.

Просять задоволити позов.

Позивачі в судове засідання не з'явились, однак, у п. 4 прохальної частини позовної заяви просять розглядати справу у їх відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, однак подав до суду листа в якому просить розглядати справу у відсутності представника сільської ради. Окрім цього вказав, що не заперечують проти позовних вимог позивачів.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з»ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, спадщину за заповітом після якої отримала ОСОБА_1, їй належало на праві приватної власності 1/4 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 Даний будинок по АДРЕСА_1 належав до колгоспного типу двору.

Згідно довідки № 108 від 01.02.2017 р. виданої Гійченською сільською радою станом на 30.06.1990 р. членами колгоспного двору були: ОСОБА_4, 1916 р.н.; ОСОБА_1, 1947 р.н.; ОСОБА_2, 1975 р.н.; ОСОБА_3, 1984 р.н.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Гійченської сільської ради Жовківського району Львівської області від 31.03.2008 р. № 13 розділено бувший колгоспний двір по АДРЕСА_1 в рівних частинах: 1/4 частина за ОСОБА_4 /померлою/, 1/4 частина за ОСОБА_1; 1/4 частина за ОСОБА_2; 1/4 частина за ОСОБА_3.

Згідно довідки № 482 від 04.05.2017 р. виданої Гійченською сільською радою, 05.07.2013 р. вул. Чапаєва була перейменовано на вул. Князя Володимира Великого.

Згідно довідки № 1989 від 04.05.2017 р. виданої КП ПОР Червоноградське БТІ станом на 31 грудня 2012 року, житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за громадянами: - 3/4 частини вищевказаного житлового будинку за колгоспним двором головою якого є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Гійченської сільської ради 09.11.1987 року, згідно рішення Нестерівського райвиконкому № 271 від 15.10.1987 року, - 1/4 частина вищевказаного житлового будинку за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Рава-Руською державною нотаріальною конторою 18.04.2008 року за № 611, і записано в реєстрову книгу за № 282 від 03.06.2008 року.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.2008 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні.

Отже станом на 30.06 1990 року всі члени двору мали рівне право на майно двору і відповідно до рішення виконкому Гійченської сільської ради проведено розподіл майна двору - по 1/4 кожному члену двору.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Таким чином суд дійшов до висновку, що позивачі, як члени бувшого колгоспного типу двору мають право на частку в майні двору, а тому їх позовні вимоги про визнання права власності на частку кожної в майні двору слід задоволити.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Керуючись ст. 12, 13, 23, 76, 268, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Визнати право власності ОСОБА_1 на 1/4 частки майна бувшого колгоспного типу двору в житловому будинку в АДРЕСА_1 загальна площа якого становить - 58,5 кв.м, житлова - 30,4 кв.м, допоміжна - 22,2 кв.м з такою ж частиною господарських будівель.

Визнати право власності ОСОБА_2 на 1/4 частки майна бувшого колгоспного типу двору в житловому будинку в АДРЕСА_1 загальна площа якого становить - 58,5 кв.м, житлова - 30,4 кв.м, допоміжна - 22,2 кв.м з такою ж частиною господарських будівель.

Визнати право власності ОСОБА_3 на 1/4 частки майна бувшого колгоспного типу двору в житловому будинку в АДРЕСА_1 загальна площа якого становить - 58,5 кв.м, житлова - 30,4 кв.м, допоміжна - 22,2 кв.м з такою ж частиною господарських будівель.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, однак з врахуванням п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя Мікула В. Є.