Ухвала

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 685/571/17

провадження № 61-25901ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 28 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Теофіпольської селищної ради Теофіпольського району Хмельницької області, комунального підприємства «Теофіпольське виробниче управління житлово-комунального господарства Теофіпольської селищної ради», третя особа - ОСОБА_2, про повернення квартири, надання дозволу на приватизацію житла та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через засоби поштового зв'язку звернувся 25 липня 2018 року до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 28 лютого 2018 року з пропущенням, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем строку на касаційне оскарження було 30 березня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для надання права ОСОБА_1 звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку. На виконання ухвали Верховного Суду від 08 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду касаційної інстанції із заявою, у якій просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 28 лютого 2018 року. Однак, у заяві ОСОБА_1 не наводив підстав та не надавав будь-яких належних доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження

Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2018 року касаційну скаргу залишено без руху для надання права особі, яка подала касаційну скаргу, звернутися до суду касаційної інстанції і навести інші підстави для поновлення строку та подавши відповідні докази.

На виконання ухвали Верховного Суду від 10 вересня 2018 року від ОСОБА_1 надійшла заява, у якій він просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що жодного разу не пропустив строк. ОСОБА_1 вказує, що до отримання після 06 липня 2018 року ухвали Верховного Суду від 25 травня 2018 року, телефонував до суду та чекав на відповідь. До заяви ОСОБА_1 додає ухвалу Верховного Суду від 25 травня 2018 року про повернення його касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 393 ЦПК України у зв'язку із тим, що касаційна скарга подано у інший спосіб ніж до суду касаційної інстанції, а саме: до Київського апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року указані підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнано неповажними, а касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без руху та встановлено строк для надання особі, яка подала касаційну скаргу, права звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для його поновлення, а також для усунення інших недоліків касаційної скарги: сплати судового збору та уточнення касаційної скарги.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строку на касаційне оскарження, а також уточнена касаційна скарга. Заява про поновлення строку на касаційне оскарження мотивована тим, що: у встановлений строк він не зміг подати касаційну скаргу з причин того, що його представник знаходився на лікуванні. На підтвердження указаних обставин надано ксерокопію епікризу ОСОБА_3 щодо знаходження на лікуванні з 12 лютого 2018 року по 22 лютого 2018 року, який виконаний кульковою ручкою на аркуші паперу без зазначення прізвища лікаря та відповідних відміток (штампу, печатки) медичної установи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Аналіз наданих пояснень на обґрунтування пропуску строку звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою свідчить, що вказані підстави не можна вважати поважними, оскільки на їх підтвердження не надано жодного доказу. ОСОБА_1 не надано доказів наявності у нього представника, а надана ксерокопія епікризу щодо знаходження ОСОБА_3 на лікуванні з 12 лютого 2018 року по 22 лютого 2018 року, не свідчить про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження ували, яка постановлена 28 лютого 2018 року. Окрім цього, на виконання ухвали Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року ОСОБА_1 не обґрунтовано та не надано будь-яких належних доказів чому він не звернувся із касаційною скаргою безпосередньо до суду касаційної інстанції відповідно до вимог статті 391 ЦПК України, а подав її на адресу Київського апеляційного адміністративного суду.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Таким чином, оскільки наведені ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 28 лютого 2018 року є неповажними, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 28 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Теофіпольської селищної ради Теофіпольського району Хмельницької області, комунального підприємства «Теофіпольське виробниче управління житлово-комунального господарства Теофіпольської селищної ради», третя особа - ОСОБА_2, про повернення квартири, надання дозволу на приватизацію житла та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат