АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2018 року м. Чернівці справа № 719/156/17

Апеляційний суд Чернівецької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Владичана А.І., Одинака О.О.,

секретар: Костюк Л.С.,

позивач: ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 25 квітня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Цицак В.Л., повний текст якого складено 25 квітня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та витребування майна з чужого незаконного володіння, уточнивши вимоги просив зобов'язати відповідачів не чинити позивачу перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні легковим автомобілем марки ВАЗ, модель 21099, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований за ОСОБА_4, та повернути позивачу такий автомобіль, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, видане Кельменецьким МРЕВ 28.01.2006 року.

Вимоги обґрунтовані тим, що його батько ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, заповів йому все належне на день смерті майно, в тому числі легковий автомобіль ВАЗ 21099, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Зазначає, що у встановлений законом строк прийняв спадщину, інші спадкоємці відсутні, проте позбавлений можливості переоформити право власності на успадкований автомобіль, оскільки останній знаходиться у володінні та користуванні відповідачів, які, незважаючи на неодноразові звернення про повернення транспортного засобу та документів на нього, останній не повертають. У зв'язку із наведеним просив зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні легковим автомобілем марки ВАЗ, модель 21099, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний

Провадження №22-ц/794/696/18 Категорія 5

реєстраційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований за ОСОБА_4, та повернути йому такий автомобіль, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, видане Кельменецьким МРЕВ 28.01.2006 року.

Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 25 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 легковий автомобіль марки ВАЗ 21099, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1, зареєстрований на ім'я померлого ОСОБА_4 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, виданого 28.01.2006р. Кельменецьким МРЕВ, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, виданого 28.01.2006 року Кельменецьким МРЕВ.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено, вирішено питання відносно розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням в частині задоволених вимог ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає його таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що судом не враховано тієї обставини, що позивачем право власності на предмет спору не набуто, а заповіт на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, є нікчемним, отже не був укладеним, що виключає поширення норми ч.4 ст.1254 ЦК України на спірні правовідносини.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Разом із тим, рішення суду першої інстанції в повному обсязі таким вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням від 05.03.2018 року встановлено нікчемність заповіту на ім'я ОСОБА_1 від 21 червня 2016 року з підстав, передбачених ч.1 ст.1257 ЦК України (тобто встановлено його недійсність в силу закону). Застосовуючи правила ч.4 ст.1254 ЦК України суд першої інстанції прийшов до висновку, що попередній заповіт ОСОБА_4 від 30.06.2015 року на ім'я ОСОБА_2 щодо спірного майна не відновив чинність, отже власність на спірне майно набуто спадкоємцем першої черги майна померлого ОСОБА_4 його сином ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Судом вірно встановлено, що 27 червня 2016 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 (а.с.6). Позивач є рідним сином померлого згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 (а.с.7).

30 червня 2015 року приватним нотаріусом Сокирянського районного округу Чернівецької області Шамброю В.А. посвідчено заповіт серії НАН №507589, зареєстрований в реєстрі за № 573, проведено державну реєстрацію у Спадковому реєстрі, згідно якого ОСОБА_4 заповів належний йому на праві власності автомобіль марки ВАЗ, модель 21099, 2005 року випуску, шасі НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_2 (а.с.50, 68-71).

21 червня 2016 року секретарем виконавчого комітету Ломачинецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області Маланчук Г.І. посвідчено заповіт, зареєстрований в реєстрі за №53, проведено державну реєстрацію у Спадковому реєстрі, згідно якого ОСОБА_4 заповів усе майно, яке буде йому належати на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, і все те, на що по закону матиме право - ОСОБА_1 (а.с.71-72).

Із матеріалів спадкової справи № 25/2016, заведеної 19.07.2016 року до майна померлого ОСОБА_4, вбачається, що 19 липня 2016 року відповідач ОСОБА_2, а 22 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.61-62).

ОСОБА_1 видано свідоцтво від 17.01.2017 року про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно - 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.8-9, 66).

17 квітня 2017 року позивач звернувся до відповідачів із вимогою передати йому спірний автомобіль ВАЗ 21099, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належав померлому ОСОБА_4 (а.с.10, 51).

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що спірний автомобіль марки ВАЗ, модель 21099, 2005 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, на даний час знаходиться у володінні та користуванні відповідача ОСОБА_2

Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 05.03.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Ломачинецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, про визнання заповіту недійсним, відмовлено. У даному рішенні судом встановлено, що оспорюваний заповіт є нікчемним, дане рішення набрало законної сили (а.с.124-127).

Вказані обставини судом встановлені вірно та сторонами не спростовуються.

Згідно із ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Ст. 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

За ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм вбачається, що вирішуючи спір, суд правильно встановив обставини справи, про те неправильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин з урахуванням заявлених позовних вимог та на підставі наявних в матеріалах справи доказів, внаслідок чого прийшов до неправильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, в мотивувальній частині рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 05.03.2018 року встановлено нікчемність заповіту, складеного 21 червня 2016 року на ім'я ОСОБА_1, проте рішенням суду недійсним він не визнавався та на виконання рекомендацій п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 6.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наслідки недійсності до нікчемного правочину судом не застосовувалися.

Як наслідок, правила ч.4 ст.1254 ЦК України за такими обставинами справи на спірні правовідносини не поширюються, оскільки заповіт недійсним не визнавався, а нікчемний правочин не створював юридичних наслідків, отже в силу ч.3 ст.1254 ЦК України не міг скасовувати попередній, за яким спадкоємцем щодо спірного майна (автомобіля) був визначений ОСОБА_2, який у встановлені законом строки і порядку звернувся із заявою щодо прийняття визначеного йому у складі спадщини майна.

Викладене спростовує висновки суду першої інстанції щодо належності спірного автомобіля ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, що стало підставою для задоволення віндикаційного позову.

Оскільки нікчемний заповіт не скасовував попередній на ім'я ОСОБА_2, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_7 в частині віндикаційних вимог про витребування майна.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В силу ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розмір судових витрат.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 25 квітня 2018 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 легковий автомобіль марки ВАЗ 21099, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, виданого 28.01.2006 року Кельменецьким МРЕВ - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд рішення в сумі 2168 (дві тисячі сто шістдесят вісім) грн. 70 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді А.І. Владичан

О.О. Одинак