Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 754/11621/16-ц

провадження № 61-43539 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 березня 2018 року у складі судді Лісовської О. В. та постанову апеляційного суду м. Києва від 03 липня 2018 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Кирилюк Г. М., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Укрексімбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 та з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути заборгованість за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 94 092 Євро 82 центи для придбання автомобіля, зі сплатою відсотків EURIBOR(12m) + 5,60 %, терміном до 15 березня 2013 року.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 травня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 56 415 Євро 04 центи та 14 815 грн 94 коп., яке відповідачем не виконано.

ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання не виконував, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 03 липня 2017 року виникла заборгованість за кредитним договорому розмірі 1 609 Євро 72 центи та 1 091 355 грн 99 коп., з яких: заборгованість за процентами у розмірі 1 609 Євро 72 центи, пеня нарахована на прострочену заборгованість за процентами у розмірі 87 479 грн 23 коп., пеня нарахована на прострочену заборгованість за кредитом (основним боргом) у розмірі 1 003 876 грн 76 коп.

З урахуванням викладеного ПАТ «Укрексімбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 1 609 Євро 72 центи та 1 091 355 грн 99 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 березня 2018 року позов ПАТ «Укрексімбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрексімбанк» проценти за період з 15 вересня 2013 року по 03 липня 2017 року включно у розмірі 6 102 грн 91 коп. та пеню у розмірі 6 102 грн 91 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, тому з нього підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами у межах строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем. Крім того, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України розмір пені підлягає зменшенню, оскільки відповідач перебуває під слідством і судом, до моменту його взяття під варту він добросовісно виконував умови спірного кредитного договору.

Постановою апеляційного суду м. Києва від 03 липня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрексімбанк» задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ПАТ «Укрексімбанк» відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 травня 2013 року було задоволено позовні вимоги банку до відповідача про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором. Отже, право ПАТ «Укрексімбанк» нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилось після пред'явлення до відповідача, як позичальника, вимоги про дострокове стягнення кредиту, оскільки пред'явленням такої вимоги банк змінює строк кредитування, тобто з цього моменту строк кредитування сплив, тому вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів, теж є необґрунтованими. Позовна давність, про яку заявлено відповідачем, застосуванню не підлягає, оскільки позов банку є необґрунтований, що є самостійною підставою для відмови у позові.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрексімбанк» просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що зверненням банком до суду з вимогою до відповідача про стягнення кредитної заборгованості змінено строк виконання зобов'язань за кредитним договором, але не змінено строк дії кредитного договору, який діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитним договором, тому зобов'язання відповідача, як позичальника за цим договором не припинені. Оскільки заборгованість за кредитним договором, стягнута судовим рішенням, не погашено, тому у банку відповідно до положень закону наявне право на нарахування відсотків за користування кредитом та пені.

У квітні 2018 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу посилаючись на те, що оскільки банк реалізував своє право дострокового погашення кредиту та зазначені дії свідчать про зміну ним строку дії кредитного договору, тому апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що право банку нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилось після пред'явлення до відповідача, як позичальника, вимоги про дострокове стягнення кредиту.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час вчинення таких дій вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості, звернення стягнення, чи вчинення виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

За рішенням про стягнення заборгованості за кредитним договором така заборгованість указана в цьому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154 цс 18.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 травня 2013 року було задоволено позовні вимоги банку до відповідача про дострокове стягнення заборгованості за спірним кредитним договором. Отже, такими діями банк, як кредитор, на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що у ПАТ «Укрексімбанк» право нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилось після пред'явлення до відповідача, як позичальника, вимоги про дострокове стягнення кредиту, оскільки пред'явленням такої вимоги банком змінено строк кредитування, тобто з цього моменту строк кредитування сплив, тому вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів, теж є необґрунтованими. Позовна давність, про яку заявлено відповідачем, застосуванню не підлягає, оскільки позов банку є необґрунтованим, що є самостійною підставою для відмови у його задоволенні.

Доводи касаційної скарги про те, що зверненням банком до суду з вимогою до відповідача про стягнення кредитної заборгованості змінено строк виконання зобов'язань за кредитним договором, але не змінено строк дії кредитного договору безпідставні, оскільки спростовуються вищевказаною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду про те, що положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору, який припинено банком шляхом звернення з вимогою до відповідача про стягнення кредитної заборгованості.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк