Справа № 128/516/18
23 липня 2018 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді Ганкіної І.А.,
за участі секретаря Катеренчук Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОДРІМ» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -
15 вересня 2017 року між нею та ТОВ «ТЕХНОДРІМ» було укладено договір фінансового лізингу № 0237/1 на придбання нового трактора марки Zeomlion RD 244. За даним договором відповідач прийняв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати у користування лізингоодержувачу ОСОБА_1 Предмет договору мав бути переданий лізингоодержувачу не пізніше 90 (дев'яносто) календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу.
Вже їдучи по дорозі додому, вона стала проглядати текст договору, у якому вартість замовленого трактора була вказана значно завищена ніж при розмові по телефону та в офісі. Крім того, із самого тексту договору вбачалось, що і ця вартість не є сталою, а буде коригуватись у залежності від зміни курсу долара. Така обставина вже її насторожила, однак, представники відповідача були настільки переконливі у тому, що трактор вона скоро отримає за тією ціною, яка вказана в оголошенні, що вона їм повірила.
Відповідач у телефонній розмові повідомив, що трактор буде доставлено на протязі 5-ти днів (від дня укладення договору) до одного із складів у м. Вінниця, тому необхідно приїхати для його огляду до складу, точну адресу якого буде вказано додатково по телефону. Однак, знову ж таки, в телефонному режимі їй повідомили, що не можуть доставити замовлений трактор, через існуючі у ньому пошкодження (при транспортуванні трактора з м. Мукачеве його було пошкоджено градом). Також повідомили, що найближче відправлення трактора зможуть організувати не раніше 1-5 жовтня 2017 року.
Вказує, що 02.10.2017 року вона зателефонувала до представника відповідача Башмакової В.С. з метою повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу. Однак, вказаний телефон було відключено, також не відповідав і телефон стаціонарний, номер якого був вказаний в договорі. Тоді, ще раз уважно перечитавши договір фінансового лізингу, вона і виявила, що його умови суперечать її правам, законодавству про захист прав споживачів та іншому законодавству.
Тому, 30.10.2017 року нею на адресу відповідача була направлена рекомендованим листом заява, в якій вона повідомляла, що відповідно до п. 12.1 розриває даний договір фінансового лізингу і повідомила номер картки та банківські реквізити куди їй необхідно повернути сплачені нею кошти. Вказує, що її заяву було отримано уповноваженою особою ТОВ «ТЕХНОДРІМ» 03.11.2017 року, однак, жодних відповідей вона не отримала.
Також позивач вважає, що вищевказаний договір фінансового лізингу має бути визнаний у судовому порядкунедійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки зміст даного правочину суперечить вимогам цивільного законодавства, так як містить несправедливі умови, що стало підставою для її звернення до суду з даним позовом. Вона вважає, що її було введено в оману, тому укладений між нею та відповідачем договір є недійсним, а кошти, сплачені нею, мають бути повернуті відповідачем.
В судове засідання учасники справи не з'явились.
Представник позивача ОСОБА_1 згідно ордеру ОСОБА_4 попередньо на електронну адресу суду направив письмову заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача. В поданій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача ТОВ «ТЕХНОДРІМ» в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без участі представника відповідача на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву у визначений судом строк відповідачем суду не надано.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За згодою представника позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, судом встановлено, що 15 вересня 2017 року між позивачем по справі ОСОБА_1 та відповідачем по справі Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОДРІМ» було укладено договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу № 0237/1 (фінансовий лізинг), що підтверджується ксерокопією вказаного договору та додатку до нього за № 1 (а.с. 15-19, 21) та додатковий договір до нього № 0237/1 (а.с. 20).
Предметом договору є трактор марки Zeomlion RD 244, об'єм/тип двигуна - дизель, тип КПП - мех., привід 4х4.
В п. 5.2. Договору зазначено, що укладаючи даний договір сторони погоджуються, що вартість Предмета лізингу, на момент укладення Договору, становить 6060,61 доларів США з урахуванням ПДВ, що в гривневому еквіваленті становить, на момент укладення договору, 160 000,00 грн. з ПДВ.
Пунктом 5.3. Договору визначено, що сторони погодилися, що гривневий еквівалент вартості Предмета лізингу, який визначений на дату укладення даного Договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця.
Відповідно до п. 4.1. Договору Лізингодавець передає у користування Предмет лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 30 (тридцяти) робочих днів, а в разі відсутності визначеної моделі та комплектації на території України у офіційних постачальників - не пізніше 90 (дев'яносто) робочих днів, з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця наступних платежів: комісії за організацію угоди; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 6.4. даного договору, з урахуванням умов викладених у п. 1.7. даного договору та витрат відповідно до п. 3.3.2., 7.5. та п. 10.3. даного договору. У разі затримки терміну сплати авансового платежу (не враховуючи право Лізингоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців), термін поставки предмета лізингу може бути відповідно змінено.
Згідно п. 6.1. Комісія з організацію угоди являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу у розмірі 10%, який Лізингоодержувач сплачує на користь Лізингодавця після укладення договору за його організацію та супроводження протягом терміну дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір комісії зазначено у Додатку № 1 до даного договору. Комісія за організацію угоди входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які Лізингоодержувач зобов'язаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу.
Згідно додатку № 1 до Договору лізингу комісія за організацію угоди складає 10,00 % (а.с. 21).
Відповідно до п. 6.2. Договору, авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 % від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у Додатку № 1 до нього.
Пунктом 12.1. договору лізингу передбачено, що Лізингоодержувач має право розірвати даний договір за власним бажанням у будь-який час, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору за 15 (п'ятнадцять) днів до дати розірвання, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення повернення коштів. Договір вважається розірваним з дати підтвердженої Лізингодавцем, або не довше 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання Лізингодавцем відповідного звернення від Лізингоодержувача.
Відповідно до п. 12.1.3. Договору, в разі розірвання Договору Лізингоодержувачем до придбання Лізингодавцем транспортного засобу - Лізингоодержувачу повертаються всі авансові платежів, комісія за передачу предмета лізингу та 10 % від комісії за організацію угоди.
Встановлено, що станом на 28.02.2018 року (дату звернення позивача з вказаним позовом до суду) відповідачем предмет лізингу не придбано.
30 жовтня 2017 року позивачем на адресу відповідача рекомендованим листом було направлено письмову заяву з проханням розірвати даний договір відповідно до п. 12.1. договору лізингу, з зазначенням номеру карткового рахунку, на який слід повернути кошти, що підтверджується ксерокопією вказаної заяви та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу 03.11.2017 року (а.с. 23).
Так, відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового
лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Частиною 2 статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 2 статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.
Частиною 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 6 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Відповідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»несправедливими є, зокрема, умови договору про: 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей.
Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу № 0237/1 від 15.09.2017 року, укладеного між сторонами по справі дає підстави прийти до висновку, що в Договорі виключені та обмежені права Лізингоодержувача як споживача стосовно Лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених Договором та законом; звужені обов'язки Лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України; повністю виключена відповідальність Лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права Лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.
Так, в силу ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»несправедливими є умови фінансового лізингу № 0237/1 від 15.09.2017 року, зокрема пункти, що стосуються порядку розірвання договору та порядку повернення коштів, відповідно до яких у будь-якому випадку Лізингоодержувачу комісія за організацію угоди в повному обсязі не повертається; пункти, що стосуються предмету договору, зокрема п. 1.5. Договору, за яким відповідач не відповідає перед позивачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (Лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (Лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Частиною 1 статті 807 ЦК України визначено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.
За змістом ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Відповідно до ч. 2 ст. 808 ЦК України ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником).
Так, згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить Лізингодавцю, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону у договорі продавця (постачальника) предмета лізингу, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, не зазначено взагалі.
Частиною 1 статті 184 ЦК України визначено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.
В оспорюваному договорі фінансового лізингу № 0237/1 від 15.09.2017 року предметом лізингу визначено: трактор марки Zeomlion RD 244, об'єм/тип двигуна - дизель, тип КПП - мех., привід 4х4.
Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо.
Також, із договірних лізингових платежів: «авансовий платіж», «комісія за організацію угоди» та «комісія за передачу предмету лізингу», лише один відповідає вимогам ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», - це «комісія за передачу предмету лізингу». Інші платежі не є лізинговими, так як не відповідають їх поняттю, визначеному законом, як плату за користування предметом лізингу. Фактично позивач сплатила кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на його купівлю.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
За правилами ч 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановленим цим параграфом та законом.
Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.
Системне тлумачення названих правових норм приводить до висновку, що для договору найму та для договору лізингу передбачена однакова загальна норма про те, що такі договори повинні бути укладені у письмовій формі.
Проте окремою спеціальною нормою передбачено, що договір найму транспортного засобу, який укладається за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню і в силу приписів ст. 806 ЦК України ці спеціальні вимоги повинні застосовуватись до договорів фінансового лізингу, які укладаються з фізичною особою відносно лізингу транспортного засобу.
Обґрунтованість такого тлумачення зазначених правових норм підтверджується тим, що відповідно до п. 3.12 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України «Про фінансовий лізинг».
Відповідно до частин 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно п. 7 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
Згідно з п. 13 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.
Судом встановлено, що спірний договір фінансового лізингу між сторонами по справі нотаріально не посвідчено, а за його умовами у лізинг фізичній особі передається транспортний засіб.
Крім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами, зокрема діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.
Частиною 2 статті 34 Закону України Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги» фінансовими послугами вважаються, зокрема, послуги з фінансового лізингу.
Зі змісту оспорюваного договору лізингу вбачається, його було укладено з позивачем ОСОБА_1 як з фізичною особою.
Таким чином, надання послуг при придбанні товару за оспорюваним договором фінансового лізингу, умовами якого передбачена сплата коштів авансом від фізичної особи протягом року, а також адміністративного платежу, комісії за передачу предмета лізингу, містить ознаки фінансової послуги, пов'язаної з прямим та опосередкованим залученням фінансових активів від фізичних осіб.
Однак, представник відповідача в судове засідання не з'явився без поважних причин та не надав суду доказ того, що у нього наявна ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що дає суду підстави вважати про відсутність такого дозволу, що в свою чергу суперечить вимогам законодавства.
Частиною 1 статті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Проаналізувавши фактичні обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що твердження позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доведенні належними та допустимими доказами, тому підлягають до задоволення.
Також, враховуючи повне задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, документально підтверджені та понесені позивачем судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Також з відповідача підлягають до стягнення на користь держави кошти на сплату судового збору, від сплати яких звільнена позивач, в розмірі 704,80 грн.
На підставі викладеного та керуючись Конвенцією «Про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованою Законом України від 17.07.1997 року; Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 215, 220, 628, 806 ЦК України, ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд-
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОДРІМ» на користь держави кошти на сплату судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ І.А.Ганкіна