Номер провадження 2/756/611/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Тітова М.Ю.,

за участю секретаря - Іванової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою та вселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою та вселення. Свої вимоги мотивує тим, що позивач є власником ? частини квартири АДРЕСА_1. Інша ? частина вказаної квартири належить відповідачу. Домовитись із відповідачем про встановлення порядку користування та володіння спільною частковою власністю не вдалося, відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою,змінила замки у вхідних дверях, чим взагалі обмежила доступ до квартири. Маючи право на ? частину спірної квартири позивач не має можливості реалізувати права власника, так як відповідач не впускає її до будинку. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 319, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 15 ЖК України просить зобов'язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою №101 по проспекту Оболонському, 7-Б у м. Києві; вселити позивача у квартиру АДРЕСА_2.

Ухвалою суду від 26.01.2017 відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою та вселення.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

Відповідач та її представник у судове засідання не з'явились, про час і місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Третя особа у судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином.

Суд, заслухавши вступне слово позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, дійшов такого висновку.

24 червня 2006 року, між ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_1, ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, відповідно до якого позивач та відповідач набули право власності на вказану квартиру.

Згідно договору дарування від 18.06.2009 ОСОБА_2 передала безоплатно у власність ? частину квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_9 (а.с. 46).

Відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації від 19.04.2017 згідно з даними реєстрових книг Бюро АДРЕСА_5 на праві власності зареєстрована: ? частина за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24.06.2006; ? за ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 18.06.2009. (а.с. 45).

Позивач ОСОБА_1 08.04.2016 зверталась до Оболонського управління поліції Національної поліції в м. Києві із заявою щодо неправомірних дій зі сторони ОСОБА_2 До Національної поліції ОСОБА_1 звернулась з метою фіксування обставин неможливості доступу до власного помешкання. Перевіркою було встановлено, що в 2006 році було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6. Відповідно до договору співвласниками у рівних частинах даної квартири є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Під час проведення ремонтних робіт у вказаній квартирі було встановлено броньовані вхідні двері. Проте, співвласницею ОСОБА_2 без відома співвласниці ОСОБА_1 у вхідних дверях було замінено замки, а ключі від нового замка не надані ОСОБА_1 Разом з тим, у квартирі залишилися правовстановлюючі документи на право власності на квартиру. На неодноразові усні вимоги ОСОБА_1 щодо вселення та надання проавовстановлюючих документів на вищевказану квартиру ОСОБА_2 було відмовлено, таким чином заявниця не може володіти та користуватися своїм майно. При неодноразових відвідуваннях разом зі ОСОБА_1 та ОСОБА_10 квартири за адресою: АДРЕСА_7, двері ніхто не відкрив, у зв'язку з чим поспілкуватися зі ОСОБА_2 та встановити всі обставини події не надалось можливим (а.с. 11-12).

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у судовому засіданні надали покази, що відповідач ОСОБА_2 здійснює перешкоди відповідачу ОСОБА_1 у здійсненні права користування квартирою 101 в буд. 7-б по пр. Оболонському у м. Києві, ? частина якої належить позивачу на праві власності.

Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України).

Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, враховуючи, що позивач є власником зазначеної квартири, також те, що відповідач перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися належними йому правами власника в зазначеній квартирі та розпоряджатися своєю власністю, а тому позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись ст. 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_9 РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_10), третя особа: ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_10) про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою та вселення - задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_8, які чиняться відповідачем ОСОБА_2.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру АДРЕСА_8.

Рішення суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ю. Тітов