№2/200/4157/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» грудня 2018 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська в складі: головуючого судді - Томаш В.І., при секретарі - Кубрак К.В., за участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 «про стягнення боргу за договором позики»,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики, в якій просила стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 93000,00 доларів США.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказала на те, що 16.03.2009 року ОСОБА_3 надала ОСОБА_4 у позику грошові кошти у розмірі 93000,00 доларів США для купівлі часток земельних ділянок по АДРЕСА_1, Новомосковського району Дніпропетровської області та наступного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Підтвердженням про отримання коштів свідчить договір позики від 16.03.2009 року, укладений між та підписаний ОСОБА_5 та ОСОБА_4 В п. 5 договору позики від 16.03.2009 року вказано, що ОСОБА_4 зобов'язалась повернути ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 93000,00 доларів США не пізніше семи років з дати підписання договору, тобто кінцевою датою повернення боргу є 16.03.2016 року. В порушення договору ОСОБА_4 не повернула грошові кошти, ігнорує прохання та вимоги щодо повернення коштів, а тому ОСОБА_3 змушена звернутися до суду з вищевказаним позовом для захисту своїх майнових прав.

Представник позивача - ОСОБА_1 з'явився в судове засідання, підтримав позовні вимоги та просив задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_6 з'явився в судове засідання та надав відзив на позовну заяву в якому вказано, що ОСОБА_4 визнає позовні вимоги у повному обсязі і не заперечує проти ухвалення судом рішення про їх задоволення.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Встановлено, що 16.03.2009 року ОСОБА_3 надала ОСОБА_4 у позику грошові кошти у розмірі 93000,00 доларів США для купівлі часток земельних ділянок по АДРЕСА_1, Новомосковського району Дніпропетровської області та наступного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Підтвердженням про отримання коштів свідчить договір позики від 16.03.2009 року, укладений між та підписаний ОСОБА_5 та ОСОБА_4 В п. 5 договору позики від 16.03.2009 року вказано, що ОСОБА_4 зобов'язалась повернути ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 93000,00 доларів США не пізніше семи років з дати підписання договору, тобто кінцевою датою повернення боргу є 16.03.2016 року. В порушення договору ОСОБА_4 не повернула грошові кошти, ігнорує прохання та вимоги щодо повернення коштів.

Як слідує зі ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

На підставі наведеного, та того, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по договору позики від 16 березня 2009 року ОСОБА_4 перед ОСОБА_3

Відповідач грошові кошти позивачу не повернула, а тому суд прийшов до висновку, що борг по договору позики складає 93000,00 доларів США, які необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави повинно бути стягнено судовий збір в сумі 8810,00 грн.

Керуючись ст. ст. 526, 530, 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 259 - 263, 313, 314 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 «про стягнення боргу за договором позики» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) заборгованість у розмірі 93 000 (дев'яносто три тисячі) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 8810 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 - днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 10.12.2018 року.

Суддя

Бабушкінського районного суду В.І. Томаш

м. Дніпропетровська