Дата документу 04.12.2018 Справа № 319/200/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 319/200/18

Провадження №22-ц/807/325/18

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М.,

суддів Бєлки В.Ю., Дашковської А.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедрі Лани 2016» на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 08 серпня 2018 року, повний текст якого складено 13 серпня 2018 року, в складі судді Мальованого В.О. в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Більмацька районна державна адміністрація Запорізької області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та поновлення договору оренди землі та за зустрічним позовом ОСОБА_2 в особі адвоката ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна», ОСОБА_1, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Щедрі Лани 2016», про зобов'язання передати земельну ділянку в користування на підставі укладеного договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ТОВ "Україна" в особі представника ОСОБА_4 звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та поновлення договору оренди землі, в обґрунтування якого зазначав наступне.

11 березня 2007 року між ТОВ "Україна" в особі ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,9473 га (кадастровий номер НОМЕР_1), який був зареєстрований у Куйбишевському районному ЗРФДП "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України" 04 квітня 2008 року за №12. Відповідно до п.8 вказаного договору, земельна ділянка передана позивачу в оренду строком на 10 років. Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 43). Тобто, вказаний договір укладений відповідно до вимог діючого законодавства і є чинним.

В подальшому між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 30 жовтня 2013 року був укладений договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_1 передала належну їй земельну ділянку загальною площею 4,9473га (кадастровий номер НОМЕР_1) в оренду відповідачу ОСОБА_2 Вказаний договір був зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційною службою Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області 24.12.2013 року, номер запису про інше право 4012159.

Позивач вважає, що договір оренди землі від 30 жовтня 2013 року є недійсним, оскільки укладений до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі, укладеного між ТОВ "Україна" та ОСОБА_1, спірна земельна ділянка на момент укладання договору з ОСОБА_2 знаходилась в законному користуванні ТОВ "Україна", договір оренди між ОСОБА_1 та ТОВ "Україна" у встановленому порядку розірваний не був та є чинним.

Одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам законодавства.

Враховуючи зазначене, просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,9473 га (кадастровий номер НОМЕР_1), укладений 30 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та зареєстрований реєстраційною службою Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області 24.12.2013 року (номер запису про інше речове право 4012159 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно).

В березні 2018 року ОСОБА_2 в особі адвоката ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ «Україна», ОСОБА_1, третя особа: ТОВ «Щедрі Лани 2016», про зобов'язання передати земельну ділянку в користування на підставі укладеного договору оренди землі, в якому просив: зобов'язати ОСОБА_1 та ТОВ «Україна» передати земельну ділянку загальною площею 4,9473 га, кадастровий номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 в користування на підставі укладеного Договору оренди землі від 30.10.2013 року.

Судом першої інстанції встановлено, що в судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заявив про відмову від позовних вимог за зустрічною позовною заявою.

23 квітня 2018 року ТОВ «Україна» надало до суду першої інстанції уточнену позовну заяву, в якій просило: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,9473 га (кадастровий номер НОМЕР_1), укладений 30 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та зареєстрований реєстраційною службою Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області 24.12.2013 року (номер запису про інше речове право 4012159 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно); визнати договір оренди земельної ділянки загальною площею 4, 9473 га (кадастровий номер: НОМЕР_1), укладений 11 березня 2007 року між ТОВ «Україна» в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 поновленим.

В обґрунтування позовних вимог про поновлення договору оренди земельної ділянки від 11 березня 2007 року зазначало наступне.

Відповідно до п. 8 договору оренди земельної ділянки від 11 березня 2007 року після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 1 рік до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно умов Договору та вимог ст.. 33 Закону України «Про оренду землі» позивач 09.02.2017 року (не пізніше, ніж за рік до закінчення строку дії договору) та 09.02.2018 року (не пізніше, ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі) направив ОСОБА_1 лист-повідомлення про намір скористатися переважним правом перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, додавши проект додаткової угоди.

ОСОБА_1 погодилася на поновлення договору та з запропонованими ТОВ «Україна» умовами договору. 26.02.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Україна» було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 11 березня 2007 року.

Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року залучено до участі у справі товариство з обмеженою відповідальністю «Щедрі Лани 2016» в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Судом першої інстанції встановлено, що в судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ТОВ «Україна» ОСОБА_4 відмовилась від вимог щодо визнання договору оренди землі від 30 жовтня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вказаний договір було розірвано на підставі угоди, про що 10 квітня 2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області були внесені відповідні відомості.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 08 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,9473 га (кадастровий номер : НОМЕР_1), укладений 30 жовтня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Україна" в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_1, поновленим.

Судові витрати, понесені товариством з обмеженою відповідальністю "Україна" у вигляді сплати судового збору в сумі 1762 гривні та витрат на правничу допомогу в сумі 4000 гривень, а всього 5762 гривні стягнуто на користь ТОВ "Україна" з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 пропорційно, по 2881 гривні з кожного.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ «Щедрі Лани 2016» в особі директора ОСОБА_2 подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне. Підстав для подання позовної заяви про визнання Договору оренди землі від 30 жовтня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсним в позовній заяві взагалі не містилось. Зміна позивачем предмету та підстави позову відбулась аж 23 квітня 2018 року у вигляді уточненої позовної заяви. Судом прийнято уточнюючу позовну заяву без прийняття окремої ухвали, якою б надавався термін для надання відзиву. Також порушено п. 3 ст. 176 ЦПК України, відповідно до якого у разі збільшення позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою. Пред'явлення адвокатом ОСОБА_4 від імені позивача вимоги про визнання договору оренди поновленим вийшло за межі повноважень відповідно до Договору про надання правової допомоги, який міститься в матеріалах справи. Безпідставне задоволення судом позовних вимог щодо поновлення Договору оренди земельної ділянки порушує права законного землекористувача ТОВ «Щедрі Лани 2016». Судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про витребування документів. Судом не досліджено належним чином докази, які викликають сумніви, а саме лист-повідомлення щодо поновлення договору оренди землі № 56 від 09.02.2017 року. Судом не правильно трактовано ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Розмір судових витрат в частині витрат на правову допомогу визначені судом помилково, оскільки в матеріалах справи відсутнє підтвердження перерахування грошових коштів в розмірі 4 000, 00 грн. адвокату ОСОБА_4

ТОВ «Україна» в особі адвоката ОСОБА_4 надало до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що доводи апелянта є безпідставними, виходячи з наступного. Позовні вимоги ґрунтувались на тому, що договір оренди від 30 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є недійсним, оскільки укладений до закінчення строку дії договору оренди землі від 11 березня 2007 року, а земельна ділянка на момент укладення спірного договору знаходилась в законному користуванні ТОВ «Україна, тому доводи апелянта щодо відсутності підстав для подання позову про визнання договору оренди землі недійсним є безпідставними. Зазначає, що позивач подав до суду уточнену позовну заяву до закінчення підготовчого судового засідання. Обставини, на яких ґрунтувались первісні вимоги позивача не змінювались, а лише доповнювались, оскільки договори оренди землі від 11.03.2007, 30.11.2013, 05.04.2018 укладені щодо однієї земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, а дії відповідача ОСОБА_1 скеровані на укладення договорів від 30.11.2013 року з ОСОБА_2 та 10.04.2018 року з ТОВ «Щедрі Лани 2016» порушують права позивача в частині користування земельною ділянкою відповідно до договору оренди землі від 11.03.2007 року. Крім того, ТОВ «Україна» скористався своїм правом, передбаченим ст. 33 Закону України «Про оренду», на переважне поновлення договору оренди землі, про що було укладено додаткову угоду. ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді першої інстанції виразила своє бажання підтримувати орендні відносини з позивачем. Щодо повноважень представника на зміну підстави або предмета позову, зазначає, що в п.1.2 договору про надання правової допомоги № 130/10/18 від 19.02.2018 року визначені повноваження адвоката надавати правову допомогу клієнту з будь-яких питань. Факт оплати позивачем професійної правничої допомоги підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру ( т.2 а.с.27-35).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Запорізької області від 19.09.2018 року справу передано у провадження судді Крилової О.В.

Ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 20 вересня 2018 року та від 25 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження з урахуванням вимог абз. 3 п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», де передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах; відповідно до положення п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, згідно якого до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область, з місцезнаходженням у місті Запоріжжя.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначену цивільну справу було передано до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 16.10.2018 року справу передано у провадження судді-доповідача Кримської О.М. та визначено склад колегії: головуючий суддя - Кримська О.М., судді: Бєлка В.Ю., Дашковська А.В.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження вищезазначеною колегією суддів та призначено до розгляду в Запорізькому апеляційному суді.

Представник ТОВ «Україна», ОСОБА_1, ОСОБА_2, представник третьої особи - Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області до суду апеляційної інстанції не з'явились, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.. ст.. 128,130 ЦПК України ( т.2 а.с.36-42).

Від представника ТОВ «Україна» та представника Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності ( т. 2 а.с.43-46).

Судова колегія , враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши в засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «Щедрі Лани 2016», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що ТОВ «Україна» була дотримана процедура щодо поновлення договору, визначена в договорі оренди землі від 11.03.2007 року та ч.ч. 1-5 Закону України «Про оренду землі». Існування державної реєстрації договору оренди землі від 10 квітня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Щедрі Лани 2016» є перешкодою у реєстрації додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 11 березня 2007 року, тому невизнані права ТОВ «Україна» щодо права користування земельною ділянкою підлягають захисту в судовому порядку у спосіб, що обраний позивачем, а саме визнання договору оренди землі поновленим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи, викладені в апеляційній скарзі з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,9473 га, розташованої на території Більмацької (Куйбишевської) селищної ради Більмацького (Куйбишевського) району Запорізької області, має цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 (т.1, а.с.9).

11 березня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Україна" в особі ОСОБА_5, укладено договір оренди землі, загальною площею 4,9473 га, кадастровий номер НОМЕР_1, який був зареєстрований у Куйбишевському районному ЗРФДП "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України" 04 квітня 2008 року за №12. (т.1, а.с.5-6).

Пунктом 8 вказаного договору передбачено, що строк дії договору становить 10 років. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 1 рік до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до п.43 вказаного договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Строк дії договору оренди землі від 11 березня 2007 року становить до 04 квітня 2018 року.

Земельна ділянка була передана ТОВ «Україна» в користування за актом приймання-передачі від 11 березня 2007 року, з зазначенням, що земельна ділянка не зайнята та придатна для використання сільськогосподарських робіт, є наявність залишків минулих посівів, забур'янень (т.1, а.с. 8-зворот).

30 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі загальною площею 4,9473 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яку 30 жовтня 2013 року на підставі акту прийому-передачі земельної ділянки передано ОСОБА_2 (т.1, а.с. 42-45).

Згідно з п. 7 Договору оренди землі від 30 жовтня 2013 року строк його дії становить 49 років до 31.12.2062 року.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №15238850 від 24.12.2013 року, право оренди земельної ділянки за договором від 30 жовтня 2013 року зареєстровано 24.12.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_7 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 9413547 від 24.12.2013року (т.1, а.с. 46).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, 10 квітня 2018 року внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права державним реєстратором виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області про припинення права оренди земельної ділянки за договором оренди землі від 30.10.2013 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо спірної земельної ділянки загальною площею 4,9473 га, кадастровий номер НОМЕР_1, на підставі угоди про дострокове розірвання договору оренди землі від 30.10.2013 року (т.1, а.с. 102).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 120566408 від 13.04.2018, 10.04.2018 року зареєстровано право оренди земельної ділянки за договором оренди землі від 10.04.2018 року, укладений між ТОВ «Щедрі Лани 2016» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки загальною площею 4,9473 га, кадастровий номер НОМЕР_1 ( т.1 а.с. 131).

Судом першої інстанції встановлено, що представник позивача ТОВ «Україна» ОСОБА_4 в судовому засіданні відмовилась від вимог щодо визнання договору оренди землі загальною площею 4,9473 га, укладеного 30 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вказаний договір було розірвано на підставі угоди, про що 10 квітня 2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області були внесені відповідні відомості. Наполягала на задоволенні вимог що стосуються визнання договіру оренди земельної ділянки загальною площею 4,9473 га, укладений 11 березня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Україна" в особі ОСОБА_5 поновленим.

Апеляційним судом досліджено технічний запис судового засідання від 01 серпня 2018 року, з якого вбачається, що представник позивача ТОВ «Україна» - ОСОБА_4 відмовилась від вимог щодо визнання договору оренди землі загальною площею 4,9473 га, укладеного 30 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 В свою чергу, представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заявив про відмову від позовних вимог за зустрічною позовною заявою.

Частиною четвертою ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

За частиною другою ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно із ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України "Про оренду землі", яка фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Відповідно до частин першої - п'ятої статті 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист- повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Таким чином, відповідно до ст. ст. 319, 626 ЦК України реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України, якою закріплено переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачено певну процедуру здійснення цього права.

Отже, для застосування частини першої статті 33 цього Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Крім того, частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до ст.3 ЦК України матиме місце при укладенні договору оренди з новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Зазначена позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року в справі 594/376/17-ц.

Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Відповідно до п. 8 договору оренди землі від 11 березня 2007 року, після закінчення строку договору, орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 1 рік до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Враховуючи дату державної реєстрації вищезазначеного договору, строк його дії становить до 04 квітня 2018 року.

Встановлено, що ТОВ «Україна», відповідно до вимог п. 8 Договору, 09.02.2017 року надіслало ОСОБА_1 лист-повідомлення вих. № 56 про поновлення договору оренди земельної ділянки, до якого додало проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі. Зазначений лист ОСОБА_1 отримала особисто 09 лютого 2017 року, що підтверджується її підписом(т.1, а.с. 113).

Крім того, ТОВ «Україна» на виконання вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі» 09.02.2018 року надіслало ОСОБА_1 лист-повідомлення вих. № 12 про поновлення договору оренди земельної ділянки, до якого додало проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі. Зазначений лист ОСОБА_1 отримала особисто 09 лютого 2018 року, що підтверджується її підписом(т.1, а.с. 112).

26 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Україна» укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі б/н від 11 березня 2007 року, якою погодили внести зміни до вказаного договору, зокрема: п.8 - Договір укладено строком до 01 листопада 2028 року (т.1, а.с 115-116).

Отже, ТОВ «Україна» було додержано процедуру поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ч. 5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Таким чином, одна і та ж сама земельна ділянка не може бути об'єктом оренди двох договорів, укладених із різними орендарями

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Під час реєстрації права оренди землі на підставі договору оренди землі від 30.10.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_7 в повній мірі не були дотримані вимоги законодавства, що регулює порядок реєстрації договорів оренди земельних ділянок, не було витребувано дані з Держгеокадастру про земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, внаслідок чого виникла ситуація подвійної реєстрації зазначеної земельної ділянки, що порушило права позивача як орендаря та змусило його звернутись до суду для захисту свого порушеного права.

Одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну земельну ділянку суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача, за яким право оренди земельної ділянки зареєстровано первинно та не припинялося.

Таким чином, існування до 10 квітня 2018 року державної реєстрації договору оренди землі від 30 жовтня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а з 10 квітня 2018 року існування державної реєстрації договору оренди землі від 10 квітня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ "Щедрі лани 2016" є перешкодою у реєстрації додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 11 березня 2007 року, тому порушено переважне право ТОВ «Україна» на поновлення договору оренди землі підлягає захисту в судовому порядку.

Апеляційним судом досліджено технічний запис судового засідання від 08 серпня 2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 підтвердила факт укладення між нею та ТОВ «Україна» Додаткової угоди про поновлення договору оренди землі б/н від 11 березня 2007 року.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про задоволення позовних вимог та поновлення договору оренди земельної ділянки загальною площею 4,9473 га (кадастровий номер : НОМЕР_1), укладеного 11 березня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Україна" в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_1, поновленим.

Колегія суддів приймає до уваги, що суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про поновлення договору оренди землі від 11 березня 2007 року, укладеного між ТОВ «Україна» та ОСОБА_1, проте, в резолютивній частині рішення визнав поновленим договір оренди земельної ділянки від 30 жовтня 2007 року, укладеного між ТОВ «Україна» та ОСОБА_1 (кадастровий номер : НОМЕР_1). Зазначений недолік рішення суду не впливає на правильність висновків суду та може бути виправлений судом першої інстанції відповідно до положень ст. 269 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо допущення судом, на їх думку, порушень процесуального закону під час прийняття зміни предмету та підстави позову 23 квітня 2018 року, а також щодо подання ТОВ «Україна» заяви про відмову від частини позовних вимог представником ТОВ «Україна» є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

З матеріалів справи вбачається, що позивач подав до суду уточнену позовну заяву 23 квітня 2017 року (т.1, а.с. 110). Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 14 червня 2018 року закрито підготовче провадження (т.1, 153-154).

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

ТОВ «Україна» скористалась своїх правом на відмову від частини позовних вимог до ухвалення судового рішення судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що адвокат ОСОБА_4 не мала повноважень щодо заявлення від імені позивача вимоги про визнання договору оренди землі поновленим є необґрунтованими.

З п. 2.2 Договору № 130/10/18 від 19 лютого 2018 року, укладеного між адвокатом ОСОБА_4 та ТОВ «Україна» вбачається, що адвокат має право змінювати позовні вимоги, повністю або частково відмовлятися від позовних вимог (т.1, а.с. 15).

Твердження апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження перерахування ТОВ «України» грошових коштів в розмірі 4 000, 00 грн. адвокату ОСОБА_4 слід зазначити наступне.

За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Встановлено, що на підтвердження факту надання правової допомоги ТОВ «Україна» адвокатом ОСОБА_4 надано засвідчену копію Договору № 130/10/18 від 19 лютого 2018 року про надання правової допомоги, укладений між адвокатом ОСОБА_4 та ТОВ «Україна» (т.1, а.с. 15-16), засвідчену копію акта прийому-передачі наданих послуг від 08 травня 2018 року, в якому викладено перелік послуг з правової допомоги з зазначеннях розміру гонорару за 1 годину, кількість витрачених годин та загальний розмір гонорару (т.1., а.с. 148-149), засвідчену копію додаткової угоди до Договору № 130/10/18 від 19 лютого 2018 року про надання правової допомоги (т.1, а.с. 149), засвідчену копію квитанції до прибуткового касового ордера від 08.05.2018 року, з якої вбачається, що ТОВ «Україна» сплатила адвокату ОСОБА_4 4 000, 00 грн. на підставі Договору № 130/10/18 від 19 лютого 2018 року (т.1, а.с. 150).

Дослідивши вищезазначені докази, колегія суддів приходить до висновку, що витрати позивача на правову допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення зазначених витрат з відповідачів.

Зважаючи на те, що доказів на підтвердження не співмірності витрат позивача на правничу допомогу відповідачами не надано, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої дороги адвоката ними не заявлялось, підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру витрат на правову допомогу не вбачається.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедрі Лани 2016» залишити без задоволення.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 08 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка