Провадження № 2/331/225/2018
Справа № 331/7853/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі :

головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.

при секретарі - Постарнак М.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання : 69095, АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 ( зареєстроване місце проживання : 69095, м. Запоріжжя, вул.. Першотравнева, 5 ; місце фактичного проживання : 69095, м. Запоріжжя, пров. Світовий, 2-а) про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

15.11.2017 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, визначеного за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2014 р., збільшивши розмір стягнення аліментів з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частки з усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно на стягнення з ОСОБА_3 по 6 000, 00 грн. щомісяця і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 25 жовтня 2008 року по 16 березня 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2014 року, ухваленого по справі № 331/8083/14-ц (провадження № 2/331/1999/14) з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частин усіх видів заробітку ОСОБА_3 щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.10.2004р. і до досягнення донькою повноліття.

ОСОБА_3 за період стягнення аліментів (з 2014 року) не приймає участі не тільки у вихованні дитини, але і в її матеріальному забезпеченні, донька значно подорослішала та на її утримання необхідні значні витрати, зокрема на придбання одягу, гігієнічних та косметичних засобів, канцелярських товарів для навчання, витрати на навчання, оздоровлення та придбання необхідних інших речей. В осінньо-зимовий період збільшуються витрати на придбання свіжих овочва та фруктів, які необхідні в раціоні дитини.

Їй відомо, що ОСОБА_3 має значні доходи від своєї підприємницької діяльності і отримує щомісячно більше ніж 20000,00 грн. Займаючись підприємницькою діяльністю він використовує для отримання доходів: приміщення експресс-кафе з автомийкою за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Першотравнева, буд. № 5; продуктовий магазин за адресою: м. Запоріжжя, вул., Козача, буд. № 37; приміщення спортзалу за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Жуковського, буд. № 76.

Вважає, що ОСОБА_6 має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини не у розмірі 700,00 грн., а у розмірі 6000,00 грн. щомісячно.

Також зазначено, що вона змушена не працювати, оскільки на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина, якій необхідно приділяти багато часу та уваги.

Позивачка у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити, посилаючись на його обґрунтованість та доведеність. Також зазначила, що вона не має можливості працювати, оскільки її трудова книжка перебуває у відповідача та оскільки нею дуже багато часу приділяється дитині, яка потребує значної уваги.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала свого довірителя, просила суд позов задовольнити, оскільки він ґрунтується на вимогах діючого законодавства та наданих доказах. Просила суд обставини, зазначені відповідачем у відзиві на позов, до уваги не приймати внаслідок їх не підтвердження відповідними доказами. Також, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, зокрема на правову допомогу на загальну суму 2800,00 грн.

Відповідач ОСОБА_6 у судовому засіданні позов визнав частково, просив суд ухвалити по справі рішення, яким змінити розмір аліментів, визначений рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2014р. та стягувати з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В іншій частині у задоволенні позову просив відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позицію свого довірителя підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити частково, виходячи із відповідних змін у сімейному законодавстві, в іншій частині просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки сімейний та матеріальний стан відповідача зазнав змін в бік погіршення, сімейний стан позивача ніяких змін не зазнав, а матеріальний стан зазнав змін у бік покращення за рахунок того, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2016р. за ОСОБА_1 було визнано право власності на ? частину майна набутого майна в період шлюбу, яким вона може розпоряджатися, здавати у оренду та використовувати для зайняття підприємницькою діяльністю. Також зазначив, що ОСОБА_1 не працювала як на момент присудження аліментів, так і не працює на теперішній час, більш того не бажає влаштовуватися на роботу, а тому має на меті за рахунок ОСОБА_3 утримувати і себе під виглядом аліментів на утримання дитини.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року провадження у справі відкрито ( а.с. 15).

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2018 року зазначена справи прийнята до провадження та призначена до розгляду у підготовче судове засідання. ( а.с. 53-54).

31.01.2018 року від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про приєднання до справи попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат. (а.с. 64-65)

07.02.2018 р. від відповідача по справі до суду надійшов відзив на позовну заяву, з доданими до нього копіями документів. З письмового відзиву вбачається, що відповідач позов визнає частково та просить суд стягувати з нього на утримання доньки у розмірі 1/4 частин його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісячно. Окрім, доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь якої стягуються аліменти за судовим рішенням, він також є батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та наразі він та його цивільна дружина ОСОБА_8 очікують на народження дитини. Донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешкає з ним та знаходиться на його утриманні, оскільки вона є студенткою Запорізького національного університету та він сплачує за її навчання. Окрім того, він надає матеріальну допомогу на утримання доньки цивільної дружини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка мешкає разом з ними та навчається у торговому коледжі Запорізького національного університету. Вважає, що його сімейний стан з моменту ухвалення Жовтневим районним судом м. Запоріжжя рішення від 11.12.2014р. про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 зазнав значних змін, які призвели до погіршення його матеріального стану. Більш того, вважає, що внаслідок ухвалення Жовтневим районним судом м. Запоріжжя рішення від 13.12.2016р. про поділ між ним та ОСОБА_1 майна подружжя, його матеріальний стан значно погіршився, а матеріальний стан ОСОБА_1 покращився за рахунок набуття у власність майна. Вважає, що обставини для зміни розміру аліментів у бік збільшення, передбачені ст.. 192 СК України відсутні. (а.с. 67-71)

15.02.2018р. від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, з доданими до неї копіями документів. З відповіді на відзив вбачається, що ОСОБА_1 просить суд не приймати до уваги посилання відповідача на надання останнім матеріальної допомоги на утримання доньки цивільної дружини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка мешкає разом з ним та навчається у торговому коледжі Запорізького національного університету, оскільки зазначена дитина має своїх батьків, які зобовязані її утримувати, а добровільність утримання відповідачем зазначеної дитини не може впливати та не повинно погіршувати матеріальний стан рідної доньки ОСОБА_5. Також, вважає, що приймати до уваги вагітність ОСОБА_8, яка начебто є цивільною дружиною відповідача, як доказ зміни сімейного стану ОСОБА_6 неможливо, оскільки не відомо чи є ОСОБА_8 дійсно цивільною дружиною відповідача та вагітна саме від нього. На її думку не є доказами несення відповідачем витрат на сплату навчання повнолітньої доньки ОСОБА_10, оскільки з наданих документів не зрозуміло чи отримує ОСОБА_10 стипендію та чи не має вона самостійного заробітку, оскільки навчається на заочній формі навчання. Посилання відповідача на поліпшення її матеріального стану у звязку з поділом майна подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частину майна, набутого під час шлюбу, оскільки цим майном продовжує користуватися відповідач та отримувати з нього прибуток, більш того вона фактично не має доступу до цього майна, а тим паче можливості отримувати від цього майна прибуток. (а.с. 97-99)

Ухвалою суду від 27 лютого 2018 року закрито підготовче провадження по зазначеній справі та її призначено до розгляду по суті. (а.с. 133)

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та відповідача, взявши до уваги надані сторонами докази, письмові відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, приходить до наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що з 25 жовтня 2008 року по 16 березня 2015 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. (а.с. 112)

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. (а.с. 10-11)

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2014 року, ухваленого по справі № 331/8083/14-ц (провадження № 2/331/1999/14), з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частин усіх видів заробітку ОСОБА_3 щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.10.2004р. і до досягнення донькою повноліття. (а.с. 8)

У звязку із зростанням ОСОБА_5, якій вже 10 років, її розвитком, позивач звернулася до суду із позовною заявою про зміну розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2014 року, збільшивши розмір стягнення аліментів з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частки з усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно на стягнення з ОСОБА_3 по 6 000, 00 грн. щомісяця і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до статті 183 та статті 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3, окрім доньки ОСОБА_5, 05.04.2007р., має повнолітню доньку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка мешкає з ним та на даний час є студенткою Запорізького національного університету на платній основі, за навчання якої з липня 2016 року допомагає сплачувати ОСОБА_6 (а.с. 84, 86-87)

З 2016 року ОСОБА_3 перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_8, та 16 лютого 2018 року у ОСОБА_3 народився син ОСОБА_10, про що свідчить Свідоцтво про народження серії І-ЖС № 357373, видане Вознесенівським районним у м. Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. (а.с. 148)

Таким чином, судом встановлено, що у платника аліментів ОСОБА_6, відбулася зміна сімейного стану після ухвалення 11 грудня 2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_5, в бік погіршення, тобто виникнення цивільних зобовязань по утриманню інших дітей та цивільної дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо зміни сімейного стану позивача ОСОБА_1, та останньою про такі зміни у судовому засідання суд не повідомлено.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

В порушення наведених норм процесуального законодавства позивачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що з моменту ухвалення Жовтневим районним судом м. Запоріжжя рішення від 11.12.2014р. про призначення аліментів, відбулося погіршення її матеріального стану, як і не надано доказів покращення матеріального стану відповідача, про що свідчить наступне.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - задоволені частково. Встановлено факт спільного сумісного проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з лютого 2005 року по 25 жовтня 2008 року без реєстрації шлюбу. Визнано нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Першотравнева, 5 та зареєстровано на ОСОБА_3 спільною сумісною власністю подружжя. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності за кожним на 1/2 частину нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Першотравнева, 5 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення ХІ першого поверху літ. А-5, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Жуковського, буд. 76 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, пров. Світловий, буд. 2 а в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, а саме: - автомобілю Volkswagen Touran, реєстраційний номер НОМЕР_1; -автомобілю Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_2; -автомобілю Volkswagen LT-28, реєстраційний номер НОМЕР_3, вантажний; - мотоцикла Yamaha XV1700, реєстраційний номер НОМЕР_4; - причепу, реєстраційний номер НОМЕР_5. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено частково. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення ХІ першого поверху літ. А-5, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Жуковського, буд. 76 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, пров. Світловий, буд. 2 а в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, а саме: автомобілю Volkswagen Touran, реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобілю Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_2; автомобілю Volkswagen LT-28, реєстраційний номер НОМЕР_3, вантажний; мотоцикла Yamaha XV1700, реєстраційний номер НОМЕР_4; причепу, реєстраційний номер НОМЕР_5. В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 3201, 40 грн. недоплаченого судового збору. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 3200 грн. недоплаченого судового збору. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертиз в розмірі 9175 грн. (а.с. 73-76)

Враховуючи, що набуте під час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_6 майно наведеним судовим рішенням поділено між членами подружжя порівну, суд приходить до висновку, що поділ майна подружжя не свідчить про зміну матеріального стану позивача чи відповідача по зазначеній справі, оскільки до призначення судом аліментів зазначене майно перебувало у спільній сумісній власності подружжя, а після розірвання шлюбу поділено в рівних частках, тобто матеріальний стан сторін змінився лише за юридичними ознаками.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_6) зареєстрований як фізична особа-підприємець (номер запису про державну реєстрацію 2 103 000 0000 005025) та перебуває на обліку у Відділенні в Олександрівському районі м. Запоріжжя Запорізької ОДПІ Головного управління ДФС у Запорізькі області. (а.с. 77)

На запит суду Відділення в Олександрівському районі м. Запоріжжя Запорізької ОДПІ Головного управління ДФС у Запорізькі області повідомило про те, що ФОП ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_6) перебуває на обліку з 10 лютого 2005 року, з 20 січня 2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування 2 групи, 20 %. Оскільки ФОП ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_6) перебуває на спрощеній системі оподаткування, надати інформацію щодо отримання ним чистого прибутку не є можливим. Додатково на вимогу суду надано завірені копії декларацій ФОП ОСОБА_3 за 2015-2017 роки. (а.с. 158)

Аналіз завірених копій податкових декларацій ФОП ОСОБА_3 за 2015-2017 роки, тобто за період, який охоплює час призначення аліментів за рішенням суду та час подання позивачем позовної заяви про збільшення розміру аліментів, не свідчить про отримання ФОП ОСОБА_3 загальної суми доходу за звітній (податковий) період у більшому розмірі, а ніж на момент призначення судом аліментів. Навпаки, порівняно з 2015 роком у 2016, 2017 роках ФОП ОСОБА_3 задекларував загальні суми доходу за звітні періоди (рік) у меншому розмірі. (а.с. 159-160)

Зазначені обставини не свідчать про поліпшення чи про погіршення матеріального стану ОСОБА_3, а тому судом до уваги при ухваленні рішення не приймаються.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на не можливість користування присудженого їй майна, отримання від його оренди чи продажу прибутку внаслідок користування цим майном лише відповідачем з метою отримання прибутку від зайняття підприємницькою діяльністю, оскільки зазначені обставини можуть бути предметом судового розгляду в іншому судовому процесі з приводу спору між співвласниками нерухомого майна.

Суд критично відноситься до посилань позивача на неможливість влаштуватися на роботу через необхідність приділяти дитини багато часу для її духовного та фізичного розвитку, можливості окрім навчання у загальноосвітній школі здобувати художню освіту, оскільки зазначені обставини не віднесено до загальновизнаних обставин, які позбавляють особу можливістю скористуватися своїм конституційним правом на роботу та отримання заробітної плати для забезпечення своїх потреб та потреб своєї родини.

Одночасно суд критично відноситься до посилань відповідача на неможливість надавати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріальної допомоги у більшому розмірі через наявність у нього на утримуванні окрім власних дітей, неповнолітньої дитини цивільної дружини від попереднього шлюбу, яка мешкає з ними, оскільки кожна дитина відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України має право на своє утримання від рідних батьків, на яких покладено обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Разом з тим, суд наголошує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Вимогами ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в редакції закону України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року. Внесення змін до Сімейного кодексу зазначеним Законом України не тягне за собою автоматичний перерахунок розміру аліментів органом, який виконує судове рішення. Саме тому, без зміни розміру аліментів в частині збільшення законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів, що на час розгляду справи становить 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, під час виконання рішення суду від 26.10.2015 року повинен враховуватися лише той розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який встановлений у рішенні суду, оскільки в силу норм ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» N 2402-III від 26.04.2001р. передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

-дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень;

-дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень;

-працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня;

-осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Таким чином, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки розмір аліментів, який визначений рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2014 року, є недостатнім для утримання та виховання дитини, забезпечення нормального розвитку дитини та є меншим за гарантований державою мінімальний розмір.

З огляду на наведене, суд вважає за можливе збільшити розмір стягуваних за рішенням суду аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_5, 05.04.2007р.н., з 1/4 частин з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 930 грн., що становить 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від розміру мінімального прожиткового мінімуму у місячному розмірі, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2017 року становив 1600,00 грн., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру в розмірі 640,00 грн.

Стосовно позовної вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 2800,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До останніх, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що представником в суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В обґрунтування зазначеної позовної вимоги стороною позивача надані докази щодо витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 2800,00 грн., а саме: ордер серії АА 006998 від 05.12.2017р., відповідно до якого адвокат ОСОБА_11 на підставі договору про надання правової допомоги № 51 уповноважена представляти інтереси ОСОБА_1 у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя; договів про надання правової допомоги № 51 від 05.12.2017р.; квитанція № 51 від 24.11.2017р. про сплату правничих послуг в розмірі 600,00 грн.; квитанція № 4 від 31.01.2018р. про сплату правничих послуг в розмірі 600,00 грн.; квитанція № 9 від 14.02.2018р. про сплату правничих послуг в розмірі 1000,00 грн.; квитанція № 11 від 01.03.2018р. про сплату правничих послуг в розмірі 600,00 грн.. (а.с. 62-63, 147)

Зазначений розрахунок відповідає вимогам діючого законодавства України, стороною відповідача зазначений розрахунок не спростований, а тому у суду не має підстав не приймати його до уваги.

Із зазначеного слідує, що витрати на правову допомогу по зазначеній справі в сукупності становлять 2800,00 грн..

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, вимога позивача щодо відшкодування понесених витрати по сплаті витрат на правничу допомогу у розмірі 2800,00 грн. є також законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст.. 180-184, 192 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства»,суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання : 69095, АДРЕСА_1), задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 (ІПН НОМЕР_6), зареєстрованого та мешкаючого за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Першотравнева, буд. № 5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 (ІПН 9), яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, 05 квітня 2007 р.н, за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2014 року, з 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до 930 (девятсот тридцять) гривень 00 копійок щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 (ІПН НОМЕР_6), зареєстрованого та мешкаючого за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Першотравнева, буд. № 5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 (ІПН 9), яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2, витрати на правову допомогу в розмірі 2800 (дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 (ІПН НОМЕР_6), зареєстрованого та мешкаючого за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Першотравнева, буд. № 5, на користь держави судовий збір за подання позову майнового характеру в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Роз'яснити сторонам, що у відповідності зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшений чи збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них.

Повний текст судового рішення складено 02 липня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

22.06.2018