ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 648/379/17 Головуючий в І інстанції Сокирко Л.М.
Номер провадження №22-ц/891/216/2018 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Сокирко Л.М.від 02 лютого 2018 року усправі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа на стороні позивача: ОСОБА_6 про захист прав споживача, визнання угоди недійсною,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вище зазначеним позовом, доповнивши його в ході розгляду справи. Посилався на те, що 13 травня 2008 року між ним і АКБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») був укладений кредитний договір № 0 з додатковою угодою № 1 до нього від 10 березня 2009 року про надання споживчого кредиту, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 94 000 доларів США, зі ставкою 13% річних за користування кредитом на строк до 13.05.2038 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_6, а також Банком і ним укладено договори поруки та іпотеки.

Позивач зазначав, що вказаний кредитний договір є недійсним з тих підстав, що його умови суперечать приписам закону про надання банком інформації позичальнику про сукупну вартість кредиту, у ньому не відображена вартість всіх витрат позичальника по сплаті сукупних послуг, пов'язаних з кредитом, наслідком чого є зменшення розрахунку сукупної вартості кредиту та збільшення абсолютного значення здорожчання кредиту і, відповідно, розміру відсоткової ставки. Перед підписанням договору відповідач не надав йому інформації про умови кредитування і не отримав від нього письмового підтвердження про ознайомлення з ними, не повідомляв його про кредитні умови. Банком порушені вимоги закону та умови договору щодо порядку надання кредитних коштів у розмірі 94 000 доларів США та не надано докази надання йому кредитних коштів і видачу їх через касу.

Позивач вважає, що відповідач при укладанні договору про надання споживчого кредиту вдався до нечесної підприємницької діяльності,ввівши його в оману, як споживача послуг стосовно його істотних характеристик, формування його волі щодо укладання спірного правочину відбувалося під впливом інформації, що не відповідала дійсності та створила помилкове уявлення про ціну фінансової послуги.

Позивач зазначав, що про порушення своїх прав за спірним договором він дізнався з моменту пред'явлення Банком 03.06.2015 року позову до нього про стягнення заборгованості, в процесі розгляду вказаної справивін ознайомився з висновком судово-економічної експертизи №120 від 21.11.2016 року.

Посилаючись на ст. ст. 203, 215 ЦК України, ч. 1,3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживача», ОСОБА_5 просив суд визнати недійсним кредитний договір № 0 від 13 травня 2008 року та додаткову угоду № 1 від 10 березня 2009 року, укладені між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 з моменту його укладення та застосувати наслідки недійсності вище зазначеного договору, зобов'язати ОСОБА_5 повернути Публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» різницю між отриманими грошовими коштами та сплаченими в сумі 8 460 доларів США.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 02 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_5 про застосування наслідків недійсності договору, зобов'язання ОСОБА_5 повернути ПАТ «УкрСиббанк» різницю між отриманими грошовими коштами та сплаченими в сумі 8 460 доларів США залишено без розгляду.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 02 лютого 2018 року позовну заяву ОСОБА_5 задоволено.

Визнано договір № 0 про надання споживчого кредиту від 13 травня 2008 року та додаткову угоду № 1 від 10 березня 2009 року, укладені між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 недійсними з моменту їх укладення.

В апеляційній скарзі на рішення суду Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначало, що позивач ОСОБА_5 був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема щодо суми кредиту, строку на який він одержаний, мету його використання, форми та види його забезпечення, а також із орієнтовною сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, комісії за надання та обслуговування кредиту, мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування, про що свідчить підпис позивача на кожній сторінці оспорюваного кредитного договору та додатків до нього. Висновок судово-економічної експертизи, на який послався суд першої інстанції, задовольняючи позов, містить взаємовиключні висновки, тому є неналежним доказом у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат позивача заперечує щодо твердження скаржника про неможливість застосування до кредитних правовідносин норм ЗУ «Про захист прав споживачів» після фактичного укладання кревного договору, тому вважає, апеляційну скаргу необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Справа переглядається в апеляційному порядку Херсонським апеляційним судом відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017р. №452/2017 та положень ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Заслухавши доповідача, пояснення представників позивача, відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції вважав, що надані сторонами і досліджені судом докази свідчать про те, що ОСОБА_5 готівкою кошти у сумі 94 000 дол. США Банком не видавалися і на його поточний рахунок, відкритий у Банку, не зараховувалися; Банк не надав доказів проведення ним переддоговірної роботи, у порушення вимог ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»; під час укладення договору Банк приховав від позичальника повну і об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку мав сплатити позичальник відповідно до графіку погашення заборгованості; вважав, що відповідач при укладанні кредитного договору вдався до нечесної підприємницької діяльності, ввівши позивача в оману, як споживача послуг, стосовно істотних характеристик, таких як: дати надання (видачі) кредитних коштів, складу, кількості та порядку їх надання, а також стосовно очікуваного результату від отримання споживчого кредиту та його сукупної вартості; воля позичальника щодо укладення спірного правочину відбулася під впливом інформації, що не відповідала дійсності та створила помилкове уявлення про ціну фінансової послуги.

Суд вважав безпідставними доводи Банку про пропуск ОСОБА_5 строку позовної давності звернення з позовом до суду, оскільки про наявність обману з боку Банку при укладенні кредитного договору йому стало відомо з моменту подання Банком до суду позовної заяви про стягнення з нього заборгованості, а саме 03 червня 2015 року, а більш детально про несправедливі умови його кредитування він дізнався з висновку судово-економічної експертизи від 21 листопада 2016 року, проведеної у вище зазначеній справі.

З висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки він не відповідає обставинам справи і до нього суд дійшов у порушення норм матеріального і процесуального права, що, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України, є підставою для його скасування, ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що 13 травня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 та додаткова угода до нього № 1 від 10 березня 2009 року, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 94 000,00 доларів США на споживчі цілі, а саме: на придбання житлового будинку, розташованого по адресу: Херсонська область, Білозерський район, с. Чорнобаївка, вул. Рибальська, буд. 4-а (п.1.4 договору), з відсотковою ставкою 13,00% річних за користування кредитом та кінцевим терміном виконання зобов'язання 13 травня 2038 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами з 01 по 25 число (включно) кожного місяця /т. 1, а. с. 114 - 123/.

Невід'ємною частиною вказаного договору є додаток № 1 до нього, у якому сторони погодили графік погашення кредиту з зазначенням максимально допустимої заборгованості за кредитом та додатки № 2, 3, в тому числі графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту /т. 1, а. с. 173, 174 - 179/.

Відповідно до п. 7.13 вище зазначеного договору сторони домовилися вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом посвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору та, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладенням цього договору він отримав від банку інформаційний лист, згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів»/а.с.139/.

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору, сторони домовилися, що Банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у Банку.

13 травня 2008 року ОСОБА_5 і АКІБ «УкрСиббанк» уклали договір банківського рахунку, згідно п. 1.1 якого Банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті та/або іноземній валюті та здійснює його обслуговування /т. 1 а. с. 180 - 183, т. 2 а. с. 12 - 16/.

У висновку експертизи, на яку посилається позивач в обґрунтування свого позову, міститься посилання на заяву про видачу готівки № 61 від 13 травня 2008 року на суму 94 000 дол. США, на якій здійснений власноруч ОСОБА_5 напис на зворотній стороні про отримання кредиту в сумі 94 000 дол. США /т. 1, а. с. 55/. Експерт також зазначає про те, що банківською випискою про рух грошових коштів по рахунку № НОМЕР_1 підтверджено перерахування Банком позичальнику кредитних коштів в сумі 94 000 дол. США, проте не з позичкового, а з кореспондентського рахунку /т. 1, а. с. 64/.

Згідно п. 2 договору купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки від 13 травня 2008 року, укладеного між продавцем ОСОБА_7 і покупцем ОСОБА_5, продаж будинку і земельної ділянки вчинено за 474 700 грн., що було еквівалентно 94000 доларам США, і стороною позивача не заперечується отримання продавцем від ОСОБА_5 грошових коштів у сумі 474 700 грн. Крім того, цей факт підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_7 від 13 травня 2008 року /т. 2, а. с. 189 - 193/.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 виконував свої зобов'язання, здійснював погашення кредиту до травня 2015 року.

За змістом частини п`ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними.

Відповідно до статей 13, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оспорюваний ОСОБА_5 договір споживчого кредиту і додатки до нього підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови до травня 2015 року, банк надав ОСОБА_5 документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу, тому відсутні підстави для визнання кредитного договору від 13 травня 2008 року недійсним, як такою що не відповідає вимогам закону і вчинений під впливом обману.

Доводи ОСОБА_5 про те, що відповідач зменшив розмір сукупної вартості кредиту на 275,09 доларів США та збільшив розмір абсолютного значення здорожчання кредиту та розмір реальної відсоткової ставки підлягають відхиленню, як такі, що не підтверджені належними, допустимими і достовірними доказами. Дані доводи ґрунтуються на висновку судово-економічної експертизи № 120 від 25.11.2016 року, проведеної у іншій справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, який є взаємозаперечним і зазначає що, встановити розмір реальної відсоткової ставки, абсолютного значення здорожчання кредиту та сукупної вартості кредиту з урахуванням фактично здійснених позичальником платежів у період з 13.05.2008 року по травень 2015 року за наданими на дослідження матеріалами не надіється за можливе.

Разом з тим, пунктом 1.3.5 кредитного договору передбачено сплату позичальником Банку комісії, на умовах, зазначених у цьому Договорі.

Згідно додатку № 3 до договору «Тарифи банку» від 13 травня 2008 року визначено сплату позичальником комісії:

-при отриманні кредиту - у розмірі 1,5 % від суми кредиту;

-за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (окрім пролонгації та збільшення ліміту до кредиту) - 0,1 % від суми кредиту;

-за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта при пролонгації- 0,99 % від суми кредиту /т. 1 а. с. 173 на звороті/.

Зазначені комісії передбачені за послуги Банку, що супроводжують кредит, а саме: за компенсацію сукупних послуг Банку за рахунок клієнта. Такі положення договору є незаконними, оскільки відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених постановою правління Національного банку України від10.05.2007 року №168, Банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь Банку за дії, які він здійснює на власну користь або споживач здійснює їх на користь Банку, або що їх вчиняє Банк або споживач з метою встановлення, зміни, або припинення правовідносин (внесення змін до нього).

До ухвалення рішення суду першої інстанції ПАТ «УкрСиббанк» заявлено про застосування строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законіз метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК Україниперебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Судами встановлено, що позивач обізнаний з умовами кредитного договору, в тому числі з пунктом 1.3.5 та додатком № 2 до нього, з моменту укладання кредитного договору - 13 травня 2008 року, а з позовом до суду ОСОБА_5 звернувся у лютому 2017 року. Отже, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогами, зокрема щодо визнання недійсним пункту 1.3.5 кредитного договору та додатку № 2 до нього, оскільки самепід час укладання договору він міг дізнатися про свої порушені права, із цього часу починається перебіг позовної давності.

З огляду на викладене,колегія суддів вважає обґрунтованою вимогу ОСОБА_5 в частині визнання несправедливою умови пункту 1.3.5 кредитного договору щодо сплати позивачем коштів, проте, враховуючи, що позивач пропустив строк позовної давності, у позові в цій частині необхідно відмовити за спливом позовної давності.

Крім того з наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що комісія у розмірі 0,1 % та 0,99 % від кредитного ліміту протягом дії кредитного договору позивачу не нараховувалась.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»задовольнити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 02 лютого 2018 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа на стороні позивача: ОСОБА_6 про захист прав споживача, визнання угоди недійсною відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 07 грудня 2018 року.

Головуючий О.М. Полікарпова

Судді Л.П. Воронцова

П.Я. Ігнатенко