КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 368/1453/ 16-ц

провадження № 22-ц/824/ 2847/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

за участі помічника, який за дорученням судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3

треті особи - Халчанська сільська рада Кагарлицького району Київської області, відділ державної реєстрації Кагарлицької РДА, Кагарлицька районна державна нотаріальна контора Київської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 25 травня 2018 року у складі судді Шевченко І.І.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Халчанська сільська рада Кагарлицького району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення меж, відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1,Халчанської сільської ради Кагарлицького району Київської області, треті особи: відділ державної реєстрації Кагарлицької РДА, Кагарлицька районна державна нотаріальна контора Київської області про визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельні ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Халчанська сільська рада Кагарлицького району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення меж, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що вона являється власницею земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, яка розташована в АДРЕСА_2 що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Земельна ділянка позивача межує з присадибною земельною ділянкою площею 0,25 га, що розташована в АДРЕСА_1 якою фактично користується ОСОБА_2, при цьому, документально його право власності на дану земельну ділянку не підтверджено.

Власницею зазначеної земельної ділянки була ОСОБА_3, яка є матір'ю відповідача ОСОБА_2 Починаючи з 2009 року у позивачки з відповідачем ОСОБА_2 склались неприязні стосунки на ґрунті спору щодо визначення в натурі меж земельних ділянок, встановлення межових знаків, які знищувались останнім неодноразово, з чого, відповідно, слідує, що ОСОБА_2 створює перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивача, систематично порушує межі із сусідами, що призводить до конфліктів, погроз, у тому числі, із застосуванням фізичної сили до членів родини позивачки.

Щодо відповідача, згідно акту №2 від 29.09.2015 року та акту обстеження земельної ділянки № 05 від 20.05.2016 року, зафіксовано правопорушення, які були допущенні зі сторони ОСОБА_2 на присадибній ділянці ОСОБА_1, а саме, пошкоджений верхній шар ґрунту; землерийні роботи проводяться без дозволу на зміну цільового призначення; відсутній дозвіл на проведення таких робіт, унаслідок чого складено протокол про адміністративне правопорушення та притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в порядку, передбаченому статтею 152 КУпАП .

Також 23.08.2016 року Халчівською сільрадою було направлено лист за вих. № 211/02-33 на адресу екологічної інспекції в Київській області, Державної інспекції сільського господарства Київської області та Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності та запобігання нанесення збитків громадянам села протиправною поведінкою останнього за пошкодження водостічних труб, по яких протікає вода під час повені та великих дощів, створення дамби по рівчаку, який протікає через двір позивачки до присадибної ділянки матері відповідача ОСОБА_3, що, в свою чергу, загрожує підтопленням та нанесенням збитків суміжним землеволодільцям.

Однак, відповідач на зауваження органів місцевого самоврядування, в тому числі, правоохоронних органів та самої позивачки, не реагує, самовільно захопив територію земельної ділянки розміром 0,0238 га, встановив огорожу на присадибній ділянці ОСОБА_1, чим порушив не лише кадастрові межі її території, а фактично заволодів її власністю, яка є непорушною в розумінні ст. 41 Конституція (діючої на момент виникнення спірних відносин).

При незаконному встановленні огорожі ОСОБА_2 знищені межові знаки, які були встановлені вперше у 2012 році, а тому 10 серпня 2016 року позивачем були виконанні роботи по відновленню в натурі ( на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків, вартість цих робіт складала 2 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру.

При цьому, позивач зазначає, що для встановлення відновлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки останньою використано металевих труб на суму 3 730,50 грн. та сукупних матеріалів згідно чеку на суму 1 312,90 грн., що в сумі складає 5 043,40 грн., однак відповідач зруйнував та викрав з її земельної ділянки зазначені межові знаки, у зв'язку з чим позивачка звернулась до органів МВС із заявою (повідомленням) про злочин.

Вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача, тривалості події, що підтверджується чисельністю звернень до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування позивачці заподіяно моральної шкоди, обсяг душевних хвилювань за психологічний стан позивача, розмір страждань та характер немайнових втрат потерпіла оцінює в 15 000 грн. 00 коп.

А тому, уважаючи своє право порушеним, позивач просить суд зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути в місячний термін порушення права користування земельною ділянкою ОСОБА_1, що знаходиться в АДРЕСА_2 з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом зобов'язання останніх відновити межові знаки, зруйновані ними, знести встановлений на території ОСОБА_1 паркан, прибрати накидану біля хліва землю та сміття, відновити пошкодженні водостічні труби, по яких протікає вода під час повені та великих дощів, проложеної від присадибної ділянки позивача та зобов'язати їх у подальшому не чинити позивачеві перешкод у користуванні зазначеною земельною ділянкою.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді витрат за проведення геодезичних вимірів в розмірі 2 000 грн. 00 коп., за придбання матеріалів для відновлення в натурі(на місцевості) меж земельної ділянки в розмірі 5 043 грн. 40 коп. та 15 000грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, всі судові витрати згідно квитанції покласти на відповідачів.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися із зустрічним позовом, у якому просили суд визнати незаконним та скасувати рішення XXVI сесії VI скликання Халчанської сільської ради № 6 від 07.03.2013 року про затвердження технічної документації та передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, а також земельної ділянки площею 1,5622 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_2;

визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_7 від 30.04.2013 року, видане ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, скасувавши рішення про державну реєстрацію права власності;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_3 від 01.12.2015 року, видане ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_3 від 01.12.2015 року, видане ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,5622 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2;

скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26645746 від 01.12.2015 року, Кагарлицька районна державна нотаріальна контора, Кагарлицький районний нотаріальний округ, Київська область та номер запису про право власності: 12308447, на ім'я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,5622 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2;

зобов'язати ОСОБА_1 не створювати перешкод в користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вулицею загального користування, а саме: АДРЕСА_2

Зустрічний позов мотивований тим, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, у якому проживає і її син, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2015 року ОСОБА_1 отримала у спадщину земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 1,5622 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2, разом з тим, приватизувавши частину вулиці загального користування, а саме: АДРЕСА_2, що, у свою чергу, суперечить вимогам чинного законодавства України, оскільки ОСОБА_1 було передано частину проїзду загального користування, яким користувався позивач для проїзду та обслуговування свого житлового будинку. Іншого проїзду до власного будинку позивач не має. За вказаних підстав просили зустрічний позов задовольнити.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 25 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення меж, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Халчанська сільська рада Кагарлицького району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення меж та відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути в місячний термін порушення права користування земельною ділянкою ОСОБА_1, що знаходиться в АДРЕСА_2 з боку ОСОБА_3 шляхом зобов'язання ОСОБА_3 знести встановлений на території ОСОБА_1 паркан та зобов'язати в подальшому не чинити останній перешкод у користуванні зазначеною земельною ділянкою.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 551 грн. 21 коп. судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 20.06.2018 року ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову та про відмову у задоволенні первісного позову у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суд ухвалив з порушенням норм матеріального та процесуального права, не надав належної правової оцінки доказам та фактичним обставинам справи.

Вказує, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що передача у власність Халчанською сільською радою відповідачу земельної ділянки, яка є вулицею загального користування, порушує права ОСОБА_3 та є незаконною, тому що видані ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування будинку, а також площею 1,5622 га для ведення особистого селянського господарства суперечать п. а ч.3 ст.83 Земельного кодексу України.

Зазначає, що під час виготовлення технічної документації ОСОБА_4 межі земельної ділянки на місцевості не виносились та з позивачем ОСОБА_3 не погоджувались. Також уважає, що використання для проїзду до будинку ОСОБА_3 дороги 3-а, визначеної земельно-технічною експертизою, є неможливим, оскільки ширина її у найбільш вузькому місці складає 1.1м. Щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1, то, на думку апелянта, рішення у частині знесення паркану не може бути виконано, оскільки матеріалами справи не доведено встановлення такого паркану саме відповідачкою.

ОСОБА_1 17.09.2018 року надіслала на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказуючи на те, що висновки суду є законними та обґрунтованими і узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених доказів.

ОСОБА_3, ОСОБА_2., а також їх представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник ОСОБА_1 до участі у справі не допущена, оскільки не має статусу адвоката, була присутня під час розгляду справи як вільний слухач.

Треті особи у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, своїх представників не направили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи частково первісний позов, суд виходив з того, що ОСОБА_1 надала належні та допустимі докази, що самозахоплена ОСОБА_3 ділянка площею 0,0238 га накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 площею 1,5622 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд дійшов висновку, що у справі відсутні докази того, що при прийнятті рішення Халчанською сільською радою були допущені порушення, які б слугували підставою для визнання такого рішення незаконним, оскільки межі земельних ділянок ОСОБА_7 погоджувалися з сільрадою, яка є розпорядником земель у межах населеного пункту.

Проте, у повній мірі з таким висновком колегія суду не погоджується з огляду на таке.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що позивач та відповідачі користуються суміжними земельними ділянками, що розташовані по АДРЕСА_2 при цьому ОСОБА_1 - на підставі Свідоцтва про право власності від 01.12.2015 р. р. НОМЕР_8 та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2015 р. НОМЕР_9

Після встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) та присвоєння нових кадастрових номерів земельним ділянкам площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, та площею 1,5622 га, кадастровий номер НОМЕР_2, по АДРЕСА_2 Реєстраційною службою Кагарлицького районного управління юстиції Київської області було видано ОСОБА_7 свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.04.2013 року, індексні номери 3125796 та 3122398 відповідно.

У порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 право на вказані земельні ділянки площею 0,2500 га та 1,5622 га перейшло до ОСОБА_8 та посвідчено державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Воловенко Р.П. та видано Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2015 року №.НОМЕР_3, НОМЕР_3 зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з індексними номерами 48819038 та 48816884, у Державному земельному кадастрі за № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5.

ОСОБА_3 є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, згідно з договором купівлі-продажу будинку від 12.12.2003 року № 2013. Земельні ділянки по АДРЕСА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 25.04.2007 року, бланк серії ЯЕ № 574430 (площа ділянки 0,25 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку) та Державного акту на право власності на земельну ділянку від 25.04.2007 року, бланк серії НОМЕР_6 (площа ділянки 1,3740 га, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства) належали раніше ОСОБА_3

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 21.06.2012 року скасовано реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки, видані ОСОБА_3 площею 0,25 га та 0,2476 га, що по АДРЕСА_1

Згідно статтею 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер скасовується.

Отже, правовстановлюючі документи та документація із землеустрою на земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1, виготовлені на ОСОБА_3, відсутні.

ОСОБА_2 не являється ні власником земельної ділянки, ні користувачем земельної ділянки, що по АДРЕСА_1

Як убачається з первісного позову, ОСОБА_1 просила суд зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути в місячний термін порушення права користування земельною ділянкою з їх боку, у тому числі, шляхом знесення встановленого на території ОСОБА_1 паркану та в подальшому не чинити позивачеві перешкод у користуванні зазначеною земельною ділянкою.

Висновком експерта № СЕ-1201-1-860.17 від 28.12.2017 року було встановлено, що усі огороджувальні розмежувальні паркани навколо земельних ділянок, якими користуються ОСОБА_1 та суміжний землекористувач ОСОБА_3, відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно п. б) та п. г) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно ч. 1, 2 ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно ст. 317 ЦК Україна, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ст. 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж; а також: відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж: визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь яких усунень порушень його права власності від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Задовольняючи первісний позов у частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд виходив з того, що земельна ділянка, що є власністю ОСОБА_1, площею 0,0238 га, є самозахопленою ОСОБА_3 та накладається на земельну ділянку площею 1,5622 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Разом з тим, висновком експерта №СЕ -1201-1-860.17 від 28.12.2017 року встановлено, що у зв'язку із відсутністю на місцевості усіх меж (межових знаків) досліджуваних земельних ділянок по АДРЕСА_1, що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3, визначити межі у повному обсязі земельних ділянок не надалось можливості. Накладання між собою земельних ділянок, що належать позивачу ОСОБА_1 та якою користується відповідач ОСОБА_3, існує площа накладення становить 260 кв.м., при цьому площею 233 кв.м. частково користується також і ОСОБА_1 Цим же висновком встановлено відсутність будь-яких парканів, які б були встановлені на межі спірних ділянок та свідчили про перешкоди у користуванні ОСОБА_1 своїми земельними ділянками.

Отже, ураховуючи викладене, колегія уважає, що місцевий суд без належних доказів дійшов висновку про наявність порушеного права позивача ОСОБА_1 та зобов'язав відповідача усунути перешкоди, яких у ході апеляційного розгляду не встановлено. А тому колегія доходить висновку, що рішення суду у частині задоволення первісного позову ОСОБА_1, яким зобов'язано ОСОБА_3 усунути в місячний термін порушення права користування земельною ділянкою ОСОБА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_3 знести встановлений на території ОСОБА_1 паркан та зобов'язати в подальшому не чинити останній перешкод у користуванні зазначеною земельною ділянкою, не містить посилань на розмір земельної ділянки, яка стала предметом позову у цій частині, не доведено наявність паркану на межі ділянок, а відтак рішення підлягає скасуванню і в цій частині позову слід відмовити.

Відповідно до частини 1статті 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст. 21 Цивільного кодексу України).

Отже, обов'язковою умовою визнання акта недійсним у даному випадку є порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у зв'язку з прийняттям відповідного акта органом місцевого самоврядування, чого позивачі за зустрічним позовом не довели.

Оскільки державна реєстрація права власності на нерухоме майно на земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 1,5622 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в АДРЕСА_2, проведена за ОСОБА_7 у встановлений законом спосіб, підстави до задоволення зустрічного позову відсутні, а тому суд вірно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також: в інших випадках, встановлених законом. Фактичне землекористування не породжує права на земельну ділянку і не є тотожним поняттю законного землекористування.

Позивачі за зустрічним позовом уважають, що видачею на ім'я ОСОБА_1 державних актів на право власності на земельну ділянку було порушено їх право на користування земельною ділянкою, оскільки земельні ділянки відповідача за зустрічним позовом накладаються на вулицю загального користування та позбавляють їх можливості використовувати дорогу для під'їзду до свого будинку.

Наразі, як убачається з висновку експерта №СЕ -1201-1-860.17 від 28.12.2017 року, через земельну ділянку ОСОБА_3 проходить дорога №6, шириною 3.0 м, яка проходить вздовж полів та виходить на іншу ґрунтову дорогу, частково устелену щебенем (фото47,48 у додатку 2 до висновку), що у свою чергу виходить на зазначену вище асфальтовану дорогу. Висновком експерта визначено і інші дороги № № 1, 1-а, по яким може здійснюватися проїзд до будинку ОСОБА_3 Наразі достатніх доказів чинення перешкод у користуванні будь-якою з них позивачі не надали.

Окрім того, питання щодо накладання земельних ділянок, які потребують спеціальних знань, лежить у площині проведення відповідної технічної експертизи при наявності у обох суміжних землевласників (землекористувачів) документів, що посвідчують таке право (шляхом проведення вимірів спірних земельних ділянок і відповідно до ситуаційного плану земельних ділянок по фактичному користуванню, та згідно державних актів).

Доводи апеляційної скарги про те, що передача у власність відповідачу земельної ділянки ОСОБА_4 суперечить п. а ч. 3 ст.83 Земельного кодексу України спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення та обґрунтованими висновками суду першої інстанції відносно недоведеності позивачами тих підстав, з яким пов'язується можливість застосування указаної норми закону.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, встановивши, що позивачами за зустрічним позовом не було доведено обґрунтованості їх вимог, що є процесуальним обов'язком позивачів, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Зазначені доводи апеляційної скарги у частині зустрічного позову зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 25 травня 2018 року у частині задоволення позову щодо зобов'язання ОСОБА_3 усунути в місячний термін порушення права користування земельною ділянкою ОСОБА_1, що знаходиться в АДРЕСА_2 з боку ОСОБА_3 шляхом зобов'язання ОСОБА_3 знести встановлений на території ОСОБА_1 паркан та зобов'язати в подальшому не чинити останній перешкод у користуванні зазначеною земельною ділянкою - скасувати та відмовити ОСОБА_1 у цій частині позову.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2018 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай