Справа № 161/5720/18 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Провадження № 22-ц/802/217/18 Категорія: 41 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Данилюк В.А., Федонюк С.Ю.,

секретар судового засідання - Концевич Я.О.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

законного представника особи, яка не брала участі у справі: малолітньої

ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

представника малолітньої - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування квартирою за апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_7 та особи, яка не брала участі у справі - малолітньої ОСОБА_4, від імені якої діє законний представник ОСОБА_5, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

13 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що вони з відповідачем є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Їй належить 5/6 часток, а відповідачу 1/6 частка цієї квартири.

Згідно технічного паспорта квартира складається із трьох кімнат житловою площею 38,9 кв.м (кімнати площами відповідно 17,1 кв.м, 9,2 кв.м та 12,6 кв.м), кухні - 9,6 кв.м, вбиральні - 0,9 кв.м, ванної кімнати - 2,4 кв.м, коридорів площею 6,2 кв.м і 3,5 кв.м та лоджій площею 2,6 кв.м і 1,4 кв м. Загальна площа квартири - 65,5 кв.м.

Оскільки вона не може знайти з відповідачем домовленості у користуванні квартирою, то просила виділити їй у користування житлові кімнати №3 площею 17,1 кв.м. та №8 площею 12,6 кв.м. із лоджією №9 площею 2,6 кв.м., а відповідачу виділити у користування житлову кімнату №4 площею 9,2 кв.м. Допоміжні приміщення - коридори площею 6,2 кв.м та 3,5 кв.м позначені на плані №1 та №5, туалет №7 - 0,9 кв.м, ванну №6 - 2,4 кв.м, кухню №2 - 9,6 кв.м, лоджію №10 - 14,4 кв.м - залишити у спільному користуванні. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2018 року позов задоволено.

Виділено ОСОБА_1 у користування: житлові кімнати №3 площею 17,1 кв.м та №8 площею 12,6 кв.м із лоджією №9 площею 2,6 кв.м відповідно плану квартири з технічного паспорта.

Виділено ОСОБА_7 у користування житлову кімнату №4 площею 9,2 кв.м відповідно плану квартири з технічного паспорта.

Допоміжні приміщення - коридори площею 6,2 та 3,5 кв.м позначені на плані №1 та №5, туалет 0,9 кв.м на плані №7, ванну - 2,4 кв.м на плані №6, кухню 9,6 кв.м на плані №2, лоджію - 1,4 кв.м на плані №10 - залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_8.

Додатковим рішенням суду від 20 вересня 2018 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 704 грн. 80 коп. судового збору.

В апеляційних скаргах відповідач ОСОБА_7 та особа, яка не брала участі у справі - малолітня ОСОБА_4, від імені якої діє законний представник ОСОБА_5 (кожен зокрема), посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.

У відзиві на апеляційні скарги представник ОСОБА_9 від імені позивача ОСОБА_1, посилаючись на їх безпідставність та законність і обґрунтованість судового рішення, просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні представник відповідача та представники малолітньої апеляційні скарги підтримали із наведених у них підстав та просять їх задовольнити.

Позивач та її представник апеляційні скарги заперечили та просять залишити їх без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Будучи належним чином повідомлений про день та годину розгляду справи, відповідач у судове засідання не з'явився і його неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Судом встановлено, що сторони являються співвласниками квартири АДРЕСА_1 і позивачу належить 5/6 часток, а відповідачу 1/6 частка цієї квартири (а.с.5-6, 12).

Відповідно до технічного паспорта спірна квартира складається із трьох кімнат житловою площею 38,9 кв.м (кімнати площами відповідно 17,1 кв.м, 9,2 кв.м та 12,6 кв.м), кухні - 9,6 кв.м, вбиральні - 0,9 кв.м, ванної кімнати - 2,4 кв.м, коридорів площею 6,2 кв.м і 3,5 кв.м та лоджій площею 2,6 кв.м і 1,4 кв м. Загальна площа квартири - 65,5 кв.м (а.с.16-17).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Відповідно до вимог ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що сторони, як співвласники не досягли згоди щодо порядку користування спільним майном.

Повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки запропонований позивачем порядок користування квартирою відповідає інтересам обох її співвласників та не змінює розміру їх часток у праві власності на житло.

Посилання в апеляційних скаргах на неврахування судом інтересів малолітньої ОСОБА_4 - відхиляються апеляційним судом, оскільки малолітня не є співвласником квартири і право користування квартирою є похідним від права власності. Виділення у користування відповідачу однієї кімнати в квартирі та залишення у спільному користуванні усіх допоміжних приміщень є одночасно забезпеченням права користування цією кімнатою та іншими приміщеннями і малолітньої ОСОБА_4 - дочки відповідача. Крім того, саме на батьків, а не будь-кого іншого законом покладено обов'язок забезпечити належне користування житлом своїх малолітніх дітей.

Посилання в апеляційних скаргах на відсутність підстав для звернення із позовом - відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Про те, що між сторонами, як співвласниками квартири, а також між усіма зареєстрованими у квартирі особами існує спір щодо користування квартирою - сторона відповідача у суді апеляційної інстанції не спростувала.

Оскільки кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позову.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а містять суб'єктивне розуміння скаржниками фактичних обставин справи та тлумачення норм законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційних скарг спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги відповідача ОСОБА_7 та особи, яка не брала участі у справі - малолітньої ОСОБА_4, від імені якої діє законний представник ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя:

Судді: