Головуючий суду 1 інстанції - Мартинюк В.Б.
Доповідач -Коротенко Є.В.
Справа № 419/70/18
Провадження № 22-ц/810/135/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Коротенка Є.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря Перишкіна Т.М.,

участники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 10 травня 2018 року (ухвалене у складі судді Мартинюка В.Б) за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової допомоги при виході на пенсію, стягнення середнього заробітку за час затримки зазначених виплат,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової допомоги при виході на пенсію, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що по 31.03.2017 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем і при звільненні йому, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, не були виплачені суми, що належать йому від підприємства.

На підставі вищенаведеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку і одноразову грошову допомогу при виході на пенсію на загальну суму 49011 грн. 31 коп., та, на підставі ст.117 КЗпП України - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 71838 грн. 72 коп.

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 10.05.2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені.

Не погодившись із вказаним рішенням, ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» звернулося до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 має безперервний стаж роботи на залізничному транспорті (у ДП «Донецька залізниця», яка реорганізована в ПАТ «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця») - 38 років 04 місяці 18 днів, у період з 14.11.1978 року по 31.03.2017 рік, що підтверджується копією трудової книжки, копією протоколу від комісії по встановленню трудового стажу та розміру одноразової грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію за віком від 31.03.2017 року (а.с.22-27, 32).

У зв'язку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця» з 20.07.2016 року було продовжено дію трудового договору ОСОБА_2 у виробничому підрозділі «Луганське будівельно - монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією наказу «01/ОС від 18.07.2016 р. (а.с.29-30).

Згідно наказу № 5/ос від 31.03.2017 року ПАТ «Українська залізниця» регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» виробничого підрозділу «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» ОСОБА_2 було звільнено на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком з посади «виконавець робіт» Ремонтно-будівельної дільниці станції Луганськ з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі 7-ми середньомісячних заробітків, згідно п. 3.26 Колективного договору (а. с. 31).

Також вказаним наказом зафіксовано, що при звільненні ОСОБА_2 підлягає до виплати компенсація за 23 дні невикористаної відпустки.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку (за 23 дні), одноразової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію за віком, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні не провів з з позивачем остаточного розрахунку.

Наявність та розмір заборгованості у повній мірі підтверджується матеріалами справи, зокрема:

- наказом № 5/ос від 31.03.2017 року про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_2 - із зазначенням необхідності сплати звільненому компенсації за 23 дні невикористаної відпустки і одноразової грошової допомоги у розмірі семи середньомісячних заробітків (а.с.31);

- протоколом від 31.03.2017 року засідання комісії. Яким встановлено, що ОСОБА_2 має право на виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію за віком (а.с.32-32 звор.);

- складеним відповідачем розрахунком заробітної плати ОСОБА_2 за березень 2017 року із зазначенням наявної заборгованості перед працівником (а.с.33);

- наданими Пенсійним Фондом України індивідуальними відомостями про застраховану особу (а.с. 33-35);

- складеним відповідачем розрахунком середньої заробітної плати позивача (а.с.36);

- особовою карткою ОСОБА_2 (а.с.43).

Сплата відповідачем позивачеві заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та одноразової грошову допомогу при виході на пенсію на загальну суму 49011 грн. 31 коп. не підтверджується жодними доказами.

При цьому здійснена у березні 2017 року відповідачем ОСОБА_2 виплата у розмірі 1804 грн. 46 коп. врахована при розрахунку заборгованості.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано стягнув на користь позивача зазначену заборгованість у розмірі 49011 грн. 31 коп.

При цьому суд вірно відхилив посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника.

Разом із тим, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими докази, надані позивачем на підтвердження наявності заборгованості та розрахунку його розміру.

Вказані докази є достатніми для належного вирішення спірних правовідносин у судовому порядку.

Тому, на думку апеляційного суду, оскаржуване судове рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, одноразової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію за віком відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За положеннями статті 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно, частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це по-рушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Укра-їні» Торгово - промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обста-вини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Висновком Торгово - промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року встановлено унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця», засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі (а.с.101-109).

Зазначено, що господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м.Луганську, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України, спричинено впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язаної сторони за трудовим договором.

Зазначений висновок Торгово - промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні, тому, на думку колегії суддів апеляційного суду, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Аналогічні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 бере-зня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

При цьому апеляційний суд додатково зауважує на наступному.

Згідно із ст. 10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово - промислової палати України.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгово - промислової палати України / регі-ональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

У даній справі відповідачем надано висновок Торгово - промислової палати України, у розділі VII якого зазначено, що цей висновок складено на бланку Торгово - промислової палати України в 5 автентичних примірниках, він підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України, на сертифікаті поставлена печатка ТПП України.

Тому, на думку колегії суддів, висновок Торгово - промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року є документом, що належним чином засвідчує наявність відповідних форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

З огляду на наведене, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що затримка виплати позивачеві належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася з вини відповідача, неправильно застосувавши норми статей 116, 117 цього Кодексу.

Згідно із п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи , а, згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України - порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 10.05.2018 року скасувати в частині стягнення з ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 10 травня 2018 року скасувати в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 06 грудня 2018 року.

Головуючий Є.В. Коротенко

Судді: Ю.В. Єрмаков

В.М. Луганська