Номер провадження: 22-ц/785/6639/18
Номер справи місцевого суду: 522/8627/18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Цюри Т.В., Кононенко Н.А.

За участю секретаря- Ющак А.Ю.

Осіб, що приймали участь у справі:

Представник позивача - ОСОБА_5

Заявника - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

В травні 2018 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, по якому просила: надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітніх дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України в супроводі матері - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу батька ОСОБА_6 на період з 10 жовтня 2018 року по 10 листопада 2018 року до Ізраїлю. Вимоги обгрунтовувала тим, що має намір відвідати свою матір за місцем її проживання в жовтні 2018 року, а також хоче, щоб її діти побачилися з нею. Однак, відповідач не надає згоди на виїзд дітей за кордон, не бажає спілкуватися з нею на цю тему. 27 лютого 2018 року на адресу відповідача було надіслано нотаріальну заяву із проханням з'явитися до нотаріальної контори для надання письмового дозволу на виїзд дітей, однак у встановлений день відповідач не з'явився до нотаріальної контори.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено. Надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітніх дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України в супроводі матері - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу батька ОСОБА_6 на період з 10 жовтня 2018 року по 10 листопада 2018 року до Ізраїлю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_6 подав до суду апеляційну скаргу у якій просив суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року та ухвалите нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин по справі.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН

Заявник в апеляційній скарзі посилається на те, що поїздка на один місяць перешкоджає інтересам дітей, так як орієнтовний період осінніх шкільних канікул приходиться з 27 жовтня по 4 листопада 2018 року, а поїздка на місяць з 10.10.2018 по 10.11.2018 р.р . може негативно вплинути на їх навчальний процес та розвиток. Також заявник зазначає, що необхідно обрати найбільш сприятливий період для виїзду за кордон, який не буде заважати їх учбовому процесу.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 перебувала в зареєстрованому шлюбі з громадянином ОСОБА_6, який було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2016 року.

Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Після розірвання шлюбу діти проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб від 12.06.2017 року.

Відповідно до копії свідоцтва про народження НОМЕР_1, ОСОБА_11 є матір'ю позивача.

ОСОБА_11 є громадянкою Ізраїлю, що підтверджується копією Свідоцтва про наявність Ізраїльського громадянства, виданого в Управлінні міграції та реєстрації населення м. Беер-Шеви 26 лютого 2018 року.

Позивач разом з дітьми має намір відвідати свою матір за місцем її проживання в жовтні 2018 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями авіаквитків.

27 лютого 2018 року на адресу відповідача було надіслано нотаріальну заяву з проханням з'явитися 12.02.2018 року до нотаріальної контори приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калінюка Олега Борисовича, за адресою: АДРЕСА_1, для надання письмового дозволу на виїзд дітей за кордон України до Держави Ізраїль. У встановлений день відповідач не з'явився до нотаріальної контори, що підтверджується Листом приватного нотаріуса О.Б. Калінюк Одеського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 03 квітня 2018 року № 44/01-16.

Позивачка у своїй позовній заяві зазначила, що їй не вдалося домовитися з відповідачем про надання дозволу на виїзд дітей за кордон для побачення з їх рідною бабусею, а також для оздоровлення та відпочинку, що порушує права та законні інтереси їх дітей.

ОСОБА_6 у своєму письмовому відзиві проти позову зазначив, що жодних заяв від нотаріуса з проханням з'явитися до нотаріальної контори для надання письмового дозволу на виїзд дітей не отримував. Крім того, зазначив, що період на який позивач просить суд надати дозвіл на виїзд дітей, а саме з 10 жовтня 2018 року по 10 листопада 2018 року припадає на учбовий процес, у зв'язку з чим, у разі виїзду позивача разом з дітьми за кордон саме в цей період, діти будуть позбавлені можливості тривалий час відвідувати школу та дошкільний заклад, у яких вони навчаються, що може негативно вплинути на їх навчальний процес та розвиток. Тому в наданні дозволу на тимчасовий виїзд дітей до Ізраїлю саме в період, зазначений у позовній заяві, відповідач заперечує.

Відповідно до інформації наданої адміністрацією Одеської спеціалізованої школи № 119 І ступеня з поглибленим вивченням англійської мови Одеської міської ради Одеської області від 12.06.2018 року № 173, осінні канікули плануються наприкінці жовтня місяця 2018 року (а.с.49).

ОЦІНКА СУДУ

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з інтересів дітей та вимог ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» , що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду, оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України для тимчасового перебування, суд прийшов до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_7.

Судова колегія погоджується з таким судженням районного суду виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із 4.7 ст.7 СК дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою.

Пунктами і, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89, яка набрала чинності для України 27.09.91, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст.141 СК мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст.153 СК).

Згідно зі ст.157 СК питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 161 СК передбачено: якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХП, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

В силу положень вказаних нормативно-правових актів, судом здійснено висновок, що законодавством встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають грунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Виходячи з інтересів дітей та враховуючи, що зустріч онуків з бабусею носить не регулярний характер, а відповідач не надав добровільно дозволу на виїзд за межі України впродовж літніх канікул, спілкування є важливим елементом для формування позитивного усвідомлення своєї сім'ї. Судова колегія вважає, що нетривала відсутність ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка навчається в третьому класі, не може бути перешкодою для зустрічі з бабусею, яка проживає за межами України.

Інших доводів, щодо неправомірності рішення суду заявником не зазначено.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367,368,374, 375 ,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текс Постанови складено 17.08.2018року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді - Т.В.Цюра

Н.А.Кононенко