П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 22-2801 Головуючий у1-й інстанції - Косович Т. П.

Унікальний №380/1284/16-ц Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

НевідомоїТ. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Володарської селищної ради Київської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання рішень, договорів оренди та купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, скасування запису в реєстрі речових прав та стягнення збитків,-

у с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 пред'явила в суд позов до Володарської селищної ради Київської області, ФОП ОСОБА_4 про визнання недійними: рішення Володарської селищної ради Київської області № 618-17-XXIII від 27 грудня 2001 року, № 706-18-VI від 19 жовтня 2012 року, договору оренди від 10 грудня 2002 року, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 грудня 2012 року; скасування запису в реєстрі речових прав; стягнення з Володарської селищної ради збитків у розмірі 299 315 грн.(т.1, а.с.1-7).

Позов обґрунтований тим, що 03 березня 2000 року між ТОВ &q?ни;Зеніт&q? 0; та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу торгового павільйону № 9 від 03 березня 2000 року, відповідно до умов якого Продавець продав, а Покупець купив торговий павільйон, розташований на момент продажу за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 1 000 гривень, про що Продавцем була видана накладна № 11 від 03 березня 2000 року.

06 березня 2000 року між Продавцем ТОВ &qu'>;Зеніт&q?я ; в особі директора ОСОБА_5 та Покупцем ОСОБА_3 був укладений акт прийому-передачі торгового павільйону.

Правовідносини оренди земельної ділянки, на якій був розташований торгівельний павільйон, були врегульовані між Продавцем ТОВ &q?йо;Зеніт&q?ре; та Володарською селищною радою Київської області договором оренди земельної ділянки від 09 грудня 1999 року, посвідченим державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Дяченко Л.Є, зареєстрованим у реєстрі за № 2031, відповідно до п.1 якого Володарська селищна рада (Орендодавець за умовами договору) передала, а ТОВ &q?ве;Зеніт&q?ва; (за умовами договору Орендар) прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0035 га, яка розташована на землях, що знаходяться на території Володарської селищної ради Володарського району Київської області, для встановлення торгового павільйону строком на три роки з дня підписання. Договір був укладений на підставі рішення Володарської селищної ради № 65 від 02 червня 1999 року.

Попередньо, 21 квітня 1997 року, комісією у складі заступника начальника районної державної адміністрації, районного архітектора, головного санітарного лікаря, голови селищної ради, начальника районного відділу земельних ресурсів, начальника районної державної пожежної частини, начальника Володарської дільниці &quча;Київоблводоканал&q?ло;, начальника Володарської дільниці &q?&q;Київоблтепломережа&q?да;, начальника Володарської РЕМ, начальника Володарської РВЗ, представника ТОВ &q?ьн;Зеніт&q?ар; був проведений вибір земельної ділянки, що намічається до вилучення в тимчасове користування строком на три роки під розміщення торгового павільйону ТОВ &q? п;Зеніт&q?ен; по вул. Армійській в смт. Володарка, та встановлено, що земельна ділянка знаходиться на землях селищної ради (землі загального користування) в районі ринкової площі по вул. Армійській, площа земельної ділянки становить 35 кв. м. та придатна для встановлення торгівельного павільйону. У подальшому було затверджене районним архітектором та погоджене в районній державній адміністрації архітектурно-планувальне завдання та проектування торгівельного павільйону.

Згодом позивачу стало відомо, що 27 грудня 2001 року Володарською селищною радою Київської області було прийняте рішення № 618-17-XXIII &q?ст;Про погодження щодо передачі приватному підприємцю ОСОБА_4 в оренду земельної ділянки за рахунок земель запасу Володарської селищної ради&q? з;, відповідно до п.1.1 якого погоджено передачу в оренду земельної ділянки приватному підприємцю ОСОБА_4 із земель запасу Володарської селищної ради (забудовані землі) по вул. Армійській у довгострокове тимчасове користування строком на 49 років площею 0,1309 га під розміщення приватно-орендного ринку &q? п;Олексій&q?ня;. 10 грудня 2002 року на підставі цього рішення між Володарською селищною радою Київської області та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 був укладений договір оренди земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Дяченко Л.Є. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_4 прийняв у строкове, платне володіння та користування земельну ділянку в смт. Володарка Київської обл., по вул. Армійській площею 0,1309 га з метою розміщення приватно-орендного ринку &q?ет;Олексій&q?ня; строком на 49 років. До площі земельної ділянки, наданої в оренду приватному підприємцю ОСОБА_4, була включена і площа земельної ділянки, на якій був розташований торгівельний павільйон, придбаний позивачем, і яка на момент прийняття Володарською селищною радою вищевказаного рішення № 618-17-XXIII від 27 грудня 2001 року перебувала в оренді ТОВ &quгр;Зеніт&qu р;.

Також позивачу стало відомо, що 19 жовтня 2012 року Володарською селищною радою Київської області було прийняте рішення № 707-18- VI &q?ла;Про продаж земельних ділянок по АДРЕСА_2 ;, відповідно до п.2 якого Володарська селищна рада вирішила продати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,2327 га по вул. Армійській для розміщення приватно-орендного ринку &q?й ;Олексій&q?нн;, а 19 грудня 2012 року між Володарською селищною радою (Продавцем за умовами договору) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 був кладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до п.1 якого Продавець передає у власність Покупцю земельну ділянку площею 0,2327 га, яка розташована за адресою: Київська обл., смт. Володарка, вул. Армійська, 10, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер НОМЕР_2, НОМЕР_3. Зі змісту п.1 цього договору купівлі-продажу вбачається, що предметом купівлі-продажу є дві земельні ділянки із вищевказаними кадастровими номерами.

Відповідно до п.1.6 договору на земельній ділянці (площа якої в п. 1 договору - 0,2327 га) розташована нежитлова будівля, загальною площею 786,0 кв.м., яка належить Покупцю на праві приватної власності, проте, на думку позивача, дана умова договору не відповідає дійсності, оскільки нежитлова будівля площею 786,0 кв.м. розташована на земельній ділянці площею 0,1018 га кадастровий номер НОМЕР_1 а інша земельна ділянка площею 0,1309 га кадастровий номер НОМЕР_2 є вільною від забудов.

Позивач вважає, що дане рішення було прийняте, а договір від 19 грудня 2012 року укладений з грубим порушенням ч.5 ст.116 ЗК України ( в ред. 2001 року), оскільки на момент передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_4, вона не була вільною від забудов, передача у власність земельної ділянки відбувалася без її попереднього вилучення, з грубим порушенням ч.1 ст. 134 ЗК України (в ред. 2001 року) у зв'язку з її продажем не на конкурентних засадах.

Володарська селищна рада неодноразово визнавала право позивача на кафе та своїм Розпорядженням № 32 від 09 червня 2004 року надала дозвіл на проведення проектно-вишукувальних робіт зі складання робочого проекту реконструкції торгового павільйону під кафе - бар, 26 жовтня 2006 року відділом архітектури та містобудування та житлово-комунального господарства був виданий ордер на проведення земельних робіт на проведення газопостачання за адресою вул. Армійська, на замовлення позивача був розроблений робочий проект по газопостачанню магазину (кафе-бару), а також проект реконструкції торгівельного павільйону під кафе-бар, який позивачем був втрачений, як і відомості про проектну організацію, яка виконувала послуги по розробці проекту реконструкції. Позивач провела реконструкцію торгівельного павільйону: провела відновлення фундаменту, зробила бетонне вимощення, утеплила стіни із середини мінеральною ватою та облицювала цеглою, виконала покрівельні та кам'яні оздоблювальні роботи, підвела електропостачання, газопостачання низького тиску, встановила опалення газовим конвектором.

У зв'язку з чим, позивач вважає доцільним стягнути із Володарської селищної ради Київської області понесені нею збитки в розмірі 299 315 грн.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 18 квітня 2018 року позовні вимоги залишені без задоволення за недоведеністю заявлених вимог.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (т.3, а.с.205-217).

У відзивах на апеляційну скаргу представник Володарська селищна рада Київської області в особі селищного голови ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_4 заперечували проти її задоволення та вказали, що рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 квітня 2018 року ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин справи, з повним та всебічним дослідженням доказів. Відзиви аргументовані тим, що позивачем ОСОБА_3 не доведено під час розгляду справи наявність порушення, невизнання чи оспорювання її прав на земельну ділянку, а тому відповідачі просили апеляційну скаргу відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін (т.4, а.с.27-33, 42-50).

В суд апеляційної інстанції представник Володарської селищної ради Київської області не з'явився, про місце та час апеляційного розгляду сторона повідомлена належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотне повідомлення про вручення судової повістки 30 жовтня 2018 року (т.4, а.с.71).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність представника Володарської селищної ради Київської області, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників справи: представника позивача, ОСОБА_8, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити; представника відповідача ФОП ОСОБА_4, ОСОБА_9, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

В рамках даної справи районним судом встановлені наступні обставини.

09 грудня 1999 року між ТОВ &quUK;Зеніт&qufo; та Володарською селищною радою був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,0035 га, яка розташована за адресою: смт. Володарка вул. Армійська, 6, строком на три роки.

03 березня 2000 року між ТОВ &quK ;Зеніт&quon; (за умовами договору Продавець) та ФОП ОСОБА_3 (за умовами договору Покупець) був укладений договір купівлі-продажу торгового павільйону № 9, відповідно до умов якого Продавець продав, а Покупець купив торговий павільйон, розташований на момент продажу за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 1 000 гривень, про що Продавцем була видана накладна № 11 від 03 березня 2000 року.

Згідно з листом КП Київської обласної ради &qusi;Південне БТІ&q?о ; від 26 вересня 2017 року за № 2522, станом до 01 березня 2013 року право власності на торговий павільйон (магазин) за адресою: вул. Армійська, 6 смт. Володарка Київської області не зареєстроване.

Рішенням від 28 квітня 2015 року Київський апеляційний господарський суд встановив, що відповідно архівної довідки від 23 квітня 2015 року архівного відділу Володарської районної державної адміністрації ФОП ОСОБА_3 не надавався дозвіл на розміщення торгового павільйону за адресою: АДРЕСА_2, та 27 квітня 2015 року Володарської районною державною адміністрацією Київської області повідомлено, що паспорти на встановлення тимчасових споруд (МАФ) по АДРЕСА_3 не видавалися.

Відповідно до архівної довідки № 28 від 23 квітня 2015 року Володарської селищної ради встановлено, що згідно з протоколами сесій селищної ради за 1998-2007 роки рішення про надання дозволу ФОП ОСОБА_3 на розміщення (встановлення) торгового павільйону за адресою: АДРЕСА_2 не значиться.

Відповідно до архівної довідки № 96 від 20 серпня 2015 року та довідки Володарської селищної ради № 02-20/195 від 02 вересня 2015 року земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 не надавалася ОСОБА_3 (ФОП ОСОБА_3) за період з 2000 року по 2015 рік) ні у користування, ні у власність.

Довідкою Відділу містобудування, архітектури і капітального будівництва Володарської районної державної адміністрації від 27 квітня 2015 року встановлено, що в період з 2000 року по 2015 рік паспорт на встановлення тимчасової споруди на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 жодній особі не виготовлявся, в той же час паспорт на встановлення тимчасової споруди (МАФу) на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 виготовлявся виключно ОСОБА_4

За період з 2000 року по 2015 рік позивач не вносила жодної плати за землю (орендної плати чи земельного податку), що підтверджується довідкою Володарського відділення Тетіївської ОДПІ від 27 серпня 2015 року № 242/Д/20.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсними рішення Володарської селищної ради Київської області № 618-17-XXIII від 27 грудня 2001 року та договору оренди земельної ділянки від 10 грудня 2002 року районний суд виходив того, що придбавши рухоме майно у вигляді торгового павільйону у ТОВ &q?ба;Зеніт&q?е ; позивач жодного відношення до земельної ділянки, яка була у користуванні такого товариства не отримала, не стала стороною договору оренди землі від 09 грудня 1999 року, не отримала жодного дозволу на розміщення такого майна на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2, паспорту прив'язки тощо.

Крім того, 27 грудня 2001 року Володарська селищна рада Київської області прийняла Рішення № 618-17-XXIII, відповідно до п.3 якого передбачено, що ПП ОСОБА_4 набуває права оренди земельною ділянкою після підписання сторонами нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору оренди. Договір оренди було укладено 10 грудня 2002 року, тобто після закінчення строку дії Договору оренди землі від 09.12.1999 року (строком 3 роки), який було укладено між ТОВ &qu.1;Зеніт&qu(с; та Володарською селищною радою. Таким чином, рішення Володарської селищної ради Київської області № 618-17-ХХІІІ від 27 грудня 2001 року та договір оренди земельної ділянки від 10 грудня 2002 року жодним чином не впливають на права та /чи інтереси позивача.

На підставі рішення Володарської селищної ради Київської області № 706-18-VI від 19 жовтня 2012 року та за умовами договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 грудня 2012 року ФОП ОСОБА_4 набув у власність земельну ділянку площею 0,2327 га. Така земельна ділянка була сформована ще у 2001 році з метою надання у строкове платне користування на умовах оренди земельної ділянки ФОП ОСОБА_4

У 2001 році була розроблена та затверджена технічна документація по складанню кадастрового плану та встановлення в натурі меж такої земельної ділянки. Відповідно до викопіювання з генплану ФОП ОСОБА_4 передавалася земельна ділянка розміром 0,2327 га, на якій розміщено будівлю &q?а ;Баня&quро; та прилегла до неї територія. Відповідно до кадастрового плану земельна ділянка площею 0,2327 га складається із земель під будівлями 0,0534 га та земель під площами 0,1793 га.

У 2007 році ФОП ОСОБА_4 набув у власність нежитлову будівлю загальною площею 786,0 кв.м., яка розміщена на вищевказаній земельній ділянці відповідно до договору купівлі-продажу № 2322 від 25 вересня 2007 року.

Тобто, земельна ділянка площею 0,2327 га, на якій розміщується будівля (нерухоме майно), що належить ФОП ОСОБА_4, не підлягала реалізації на конкурентних засадах (земельних торгах).

Як у рішенні так і в договорі купівлі-продажу площа земельної ділянки вказана - 0,2327 га, оскільки саме така земельна ділянка булав сформована і зареєстрована ще у 2001 році. В процесі реалізації права на купівлю-продаж земельної ділянки площею 0,2327 га її було поділено без зміни цільового призначення та власника такої земельної ділянки у відповідності до чинного законодавства, оскільки відповідно до ч.2 ст. 79-1 ЗК України формування земельних ділянок здійснюється в тому числі і шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок.

З огляду на наведені обставини районний суд дійшов висновку про те, що рішення Володарської селищної ради Київської області № 706-18-VI від 19 жовтня 2012 року та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19 грудня 2012 року жодним чином не порушують прав позивача на участь в аукціоні, оскільки купівля-продаж земельної ділянки площею 0,2327 га не повинна була проводитися на земельних торгах.

При цьому, районний суд виходив з того, що спірні договори від 10 грудня 2002 року та від 19 грудня 2012 року відповідають загальним вимогам щодо чинності правочину, встановленим ст.203 ЦК України, а тому відсутні підстави для визнання їх недійсними.

Оскільки відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 грудня 2012 року, районний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення похідної вимоги про скасування запису в реєстрі речових прав запис про право власності на майно № 140855 від 08 лютого 2013 року по об'єкту нерухомого майна земельна ділянка, що розташована за адресою: Київська область, АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,1309 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Володарської селищної ради збитків у розмірі 299 315 грн, районний суд виходив з її недоведеності унаслідок недоведеності та безпідставності попередніх позовних вимог.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_3 позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (т.3, а.с.188-191)

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить, в ході апеляційного розгляду представник позивача, ОСОБА_8, також не навела таких обставин.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо неправильного вирішення справи унаслідок неправильного застосування до спірних правовідносин положень Земельного кодексу України 1992 року № 561-XII, чинного на час прийняття Володарською селищною радою Київської області рішення № 618-17-XXIII від 27 грудня 2001 року &q?вс;Про погодження щодо передачі приватному підприємцю ОСОБА_4 в оренду земельної ділянки за рахунок земель запасу Володарської селищної ради&q?ї ; є неприйнятними з огляду на таке.

По-перше, указане рішення не є рішенням про надання у користування земельної ділянки, а є рішенням про погодження на вчинення передачі земельної ділянки в оренду та у п.3 містить вказівку, що право оренди земельної ділянки набувається ОСОБА_4 після підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору оренди (т.1, а.с.129).

По-друге, договір оренди земельної ділянки між Володарською селищною радою Київської області та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Дяченко Л.Є., на підставі цього рішення був укладений лише 10 грудня 2002 року, тобто після закінчення строку дії попереднього договору оренди, укладеного з ТОВ &q?ня;Зеніт&quді; строком на три роки (т.1, а.с.125-132).

По-третє, згідно з п.1 розділу X &quUK;Перехідні положення&qut'; ЗК України 2001 року № 2768-III, який набрав чинності з 1 січня 2002 року, рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення в дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

За правилом ч.1 ст. 124 ЗК України 2001 року № 2768-III передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації (ч.2 ст. 125 ЗК України 2001 року № 2768-III).

По-четверте, на час прийняття Володарською селищною радою Київської області рішення № 618-17-XXIII від 27 грудня 2001 року &q?сь;Про погодження щодо передачі приватному підприємцю ОСОБА_4 в оренду земельної ділянки за рахунок земель запасу Володарської селищної ради&q?ї ; ця земельна ділянка на підставі договору оренди перебувала у тимчасовому користуванні ТОВ &q?ві;Зеніт&q? ;. Позивач своє право тимчасового користування землею на умовах договору оренди відповідно до вимог ст. 24 ЗК України 1992 року № 561-XII, яка є спеціальною нормою у даних правовідносинах, не оформила. Тому у даному випадку відсутні правові підстави для встановлення наявності порушення права ОСОБА_3 на користування земельною ділянкою.

Положення ст. 30 ЗК України 1992 року № 561-XII застосуванню не підлягають, оскільки положення указаної статті, які кореспондуються із дотриманням вимог ст. 23 цього Кодексу, не поширюються на дані правовідносини. Дані правовідносини, про що вже зазначено вище, станом на час придбання позивачем торгового павільйону були урегульовані спеціальною нормою - ст. 24 ЗК України 1992 року № 561-XII.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо наявності у позивача дозволу на проведення проектно-вишукувальних робіт зі складання робочого проекту реконструкції торгового павільйону під кафе-бар та проведення нею ряду робіт по здійсненню реконструкції є неприйнятними, оскільки ці обставини не можуть бути прийняті судом на підтвердження наявності у позивача права користування земельною ділянкою, зокрема, тимчасового користування на умовах договору оренди.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності преюдиціальних для даної справи обставин, встановлених рішенням суду, яке набрало законної сили, про визнання недійсним договору оренди в частині земельної ділянки площею 0,0021 га за позовом іншої особи до ОСОБА_4 також відхиляються апеляційним судом як безпідставні. У даному випадку ці обставини встановлені щодо іншої особи - ОСОБА_10, яка підтвердила у встановленому законом порядку своє право на земельну ділянку площею 0,0021 га (т.3. а.с.99-101), а тому, ураховуючи положення ч.3 ст. 3, ч. ч. 4-5 ст.82 ЦПК України, не мають преюдиціального значення при вирішенні даної справи.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України у справах № 6-27цс14, №6-119цс14 та №6-110 цс14.

У контексті вищенаведених правових висновків, ураховуючи, що позивач не довела суду наявність права користування земельною ділянкою, зокрема, тимчасового користування на умовах договору оренди, на час її передачі в оренду ОСОБА_4, доводи апеляційної скарги позивача щодо порушення порядку формування земельної ділянки та виготовлення документації із землеустрою правового значення при вирішенні даної справи не мають.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення районним судом вимог процесуального права при вирішенні питання про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне.

За правилом ч.3 ст. 367 ЦПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції на стадії розгляду справи по суті ухвалою від 28 грудня 2017 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовив у задоволенні заяви про призначення експертизи у зв'язку з порушенням порядку її подання та відсутності поважності причин, які завадили подати таку заяву в строк (т.3, а.с.125-128).

Будь-яких доказів, які б підтверджували неможливість заявити клопотання про призначення експертизи у справі до початку розгляду справи по суті, представником позивача апеляційному суду не надано.

Справа перебувала у провадженні суду з серпня 2015 року.

За правилами ч. 3 ст. 2 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час розгляду справи у районному суді з серпня 2015 року до 15 грудня 2017 року), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Розгляд справи по суті розпочинається доповіддю головуючого про зміст заявлених вимог та про визнання сторонами певних обставин під час попереднього судового засідання (ч. 1 ст. 173 ЦПК України 2004 року у редакції, чинній на час розгляду справи у районному суді до 15 грудня 2017 року).

За правилом ч.2 ст. 27 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час розгляду справи у районному суді до 15 грудня 2017 року) особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до положень ст. 131 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у районному суді до 15 грудня 2017 року) сторони зобов'язані подати свої докази до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням цих вимог, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

За правилами ст. ст. 57, 66, 133 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у районному суді до 15 грудня 2017 року) висновок експерта є доказом, який може бути забезпечений судом за клопотанням сторони шляхом призначення експертизи.

Ураховуючи наведені норми процесуального права, для підтвердження своїх заперечень проти позову у порядку, визначеному ЦПК України, позивач був зобов'язаний подати усі наявні у нього докази, а у випадку, якщо подання доказу є неможливим чи мають місце складнощі у наданні цього доказу, заявити клопотання про його забезпечення (у даному випадку - подати до суду заяву/клопотання про призначення експертизи), до початку розгляду справи по суті.

У даній справі розгляд справи по суті розпочатий 17 серпня 2017 року (т.2, а.с.238), тобто до набрання чинності ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до положень ст.83 ЦПК України (Закон № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), чинного на час вирішення районним судом клопотання про призначення експертизи від 05 грудня 2017 року, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що відмова суду першої інстанції у задоволенні клопотання про призначення експертизи не може бути визнана апеляційним судом такою, що суперечить порядку надання та забезпечення доказів, визначеному ЦПК України.

Крім того, указане клопотання не може бути задоволене, оскільки вирішення питання чи входить земельна ділянка, на якій був розташований магазин-павільйон, належний ТОВ &q?ка;Зеніт&q? б; (первинний власник), ОСОБА_3 (наступний власник), якому було присвоєно адресу: вул. Армійська, 6, до складу земельних ділянок, які на підставі оспорюваних рішень Володарської селищної ради Київської області передані в оренду, а потім у власність ОСОБА_4, та чи є ця земельна ділянка земельною ділянкою, звільненою рішенням Господарського суду Київської області №911/4572/14 від 27 січня 2015 року, можливе без спеціальних знань у галузі геодезії за наявності у ОСОБА_3 документів, які підтверджують її право, у даному випадку тимчасового користування земельною ділянкою на підставі оренди, та документів, які підтверджують право власності на будівлю з присвоєнням цій будівлі конкретної адреси. У разі відсутності таких документів експертиза апріорі не може бути проведена, оскільки відсутні матеріали, які є предметом експертного дослідження.

У даній справі предметом доказування є обставини щодо наявності права, а не щодо порушення права унаслідок перетину чи неправильного визначення меж земельних ділянок.

За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_3 про призначення експертизи на стадії апеляційного розгляду.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга позивача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 7 грудня 2018 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома