ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2018 Справа №607/15695/17

27 лютого 2018 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- за участю секретаря судового засідання Бойко І.І.

- з участю представника позивача

адвоката ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну прізвища дітей,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3Є звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну прізвища малолітніх дітей з «Гриник» на « Ковалишин».

В обґрунтування вимог позивач вказує, що з 26 серпня 2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу діти проживають разом із нею та її батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в с.Михайлевичі Самбірського району Львівської області. Діти відвідують школу та в оточуючих виникає багато запитань щодо їх прізвища та прізвище їх баби, діда. Діти виховуються у родині її батьків, а тому повинні носити аналогічне прізвище «Ковалишин». Відповідач будь-якої участі у вихованні та утриманні дітей не приймає. Згоди на зміну прізвище не надає. Посилаючись на наведене та те, що зміна прізвища дітей буде відповідати їх інтересам, припинить дискомфорт у суспільстві, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, зіславшись на доводи викладені у позові.

Відповідач позов не визнав. Пояснив, що заперечує про зміну прізвища дітей, оскільки не ухиляється від участі у вихованні та утриманні дітей, заборгованості по сплаті аліментів не має. Крім того, після розлучення ОСОБА_3 прізвища не змінювала, а тому твердження щодо дискомфорту у суспільстві через різні прізвища є безпідставними. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову.

Судом встановлено, що з 26 серпня 2004 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2016 року.

Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей ОСОБА_4, 12 січня 2005 року, що стверджується свідоцтвом про народження серії І-СГ №357202 від 21 січня 2005 року, виданим Михайлевицькою сільською радою Самбірського району та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується свідоцтвом про народження серії І-СГ №169040 від 25 грудня 2008 року, виданим Михайлевицькою сільською радою Самбірського району Львівської області.

Згідно довідки за №2141 від 17 червня 2016 року виданої Михайлевицькою сільською радою, ОСОБА_3 зареєстрована і постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із батьками ОСОБА_6, ОСОБА_7, братом ОСОБА_8, дітьми ОСОБА_4, ОСОБА_4

Як вбачається з довідки за №2142 від 17 червня 2016 року, виданої Михайлевицькою сільською радою, ОСОБА_3 здійснює догляд за дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_4

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що у позові слід відмовити, з наступних підстав.

Положеннями ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованою Україною 27 січня 1991 року, що є основним документом, який визначає правові стандарти у сфері захисту прав дітей, зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості

Відповідно до вимог ст.ст.141, 142 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Згідно з вимогами ст. 145 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з'єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини, згідно вимог ст.148 СК України.

В силу вимог ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже, за загальним правилом прізвище дитини визнається за прізвищем її батьків.

Підстави для зміни прізвище дітей чітко визначено у ст. 145 Сімейного кодексу України, згідно яких підставою для такої зміни є зміна прізвища одного з батьків

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що прізвище батька та матері малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_8, як і їхнє, є «Гриник». Після розірвання шлюбу по даний час позивачка прізвища не змінювала.

Таким чином, законних підстав для зміни прізвища дітей на даний час не має. Позивачем не надано суду будь яких належних та допустимих доказів, які б засвідчували необхідність зміни прізвища інтересам дітей.

Доводи позивача про зміну прізвище дітей «Гриник» на прізвище їх баби та діда «Ковалишин» є безпідставними та необгрунтвоаними, оскільки діючим законодавством не передбачено зміна прізвища дітей на прізвище їх баби та діда.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, наявність заборгованості по аліментах, оскільки будь-яких доказів на підтвердження даних тверджень позивач суду не надала.

Позивачем не доведено, що відповідач свідомо та умисно не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання та виховання, не навідується до дітей та матеріально не забезпечує.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну прізвища дітей з «Гриник» на «Ковалишин» слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

Керуючись ст.ст.12,81, 263-265, 268, 354,355 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 141, 142, 145, 148 Сімейного Кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання вул. Сонячна,36 с.Михайлевичі Самбірського району Львівської області) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання вул.Макаренка,2/126 м.Тернопіль) про зміну прізвища дітей відмовити .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 03 березня 2018 року.

Головуюча