ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2018 року м. Кропивницький

справа № 391/112/18

провадження № 22-ц/781/1155/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.

учасники справи:

позивач - Сільськогосподарський виробничий кооператив«Нива»,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - адвокат ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5, яка представляє інтереси ОСОБА_4, на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2018 року у складі судді Червонописького В.С. і

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року Сільськогосподарський виробничий кооператив «Нива» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та просив стягнути безпідставно набуті кошти в сумі 25099 грн. 38 коп.

Позовна заява мотивована тим, що 15.08.2012 між СВК «Нива» та ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,94 га, термін дії договору п'ять років з моменту реєстрації - до 04.12.2017.

Протягом всього терміну дії договору позивач сумлінно виконував умови договору та виплачував орендну плату.

В березні 2017 року відповідач звернувся до господарства та повідомив, що він та ОСОБА_6 знаходяться в лікарні і потребують грошових коштів на лікування, а тому просив виплатити йому орендну плату за 2017 рік.

В березні 2017 року сторони досягли усної згоди стосовно укладення нового договору за умови, що відповідачу негайно виплатять орендну плату за 2017 рік в сумі, яка передбачена в новому договорі - 16000 грн., за винятком податків та 32000 грн. його дружині, яка мала у власності земельний пай площею 11,98 га.

20.03.2017 відповідач отримав від СВК «Нива» грошові кошти в сумі 48000 грн., що становили 16000 грн. орендна плата за пай ОСОБА_4 та 32000 грн. за пай дружини ОСОБА_6

Новий договір користування земельною ділянкою в письмовій формі між сторонами не укладався, на адресу відповідача рекомендованим листом направлено пропозицію про укладення нового договору та проект нового договору, які він отримав 29.04.2017.

Але відповідач не відреагував на дану пропозицію, усно погоджувався підписати новий договір та просив йому дати в рахунок орендної плати за 2018 рік - 1800 грн., які він отримав в серпні 2017.

27.09.2017 до СВК «Нива» звернувся місцевий фермер ОСОБА_7, який привіз письмове повідомлення від відповідача про відмову продовжувати договірні відносини з СВК «Нива» та заявив, що він буде користуватись земельними паями відповідача та його дружини, яка на той час вже померла.

30.01.2018 на адресу відповідача направлено письмову вимогу про повернення незаконно отриманих коштів в сумі 26296,00 грн., однак відповідач добровільно повернув лише 1800 грн.

Крім того, з'ясовано, що відповідач не є спадкоємцем земельної ділянки належній його дружині ОСОБА_6

Згідно умов договору розмір орендної плати станом на 2017 рік становить 11509,32 грн., а фактично відповідач отримав 16000 грн. готівкою і 3875,78 грн. сплачено податку.

Таким чином відповідач незаконно отримав від СВК «Нива» 16000,00 грн.- 9265,00 = 6735,00 грн. орендної плати готівкою, також з цієї суми було сплачено податку на суму 1631,16 грн. всього 6735,00 грн. +1631,46 грн. = 8366,46 грн.

Крім цього, відповідач без належних на те підстав отримав орендну плату за свою дружину ОСОБА_6 в сумі 32000 грн., яка також являлась орендодавцем СВК «Нива».

Таким чином відповідач незаконно отримав від СВК «Нива» за свою дружину ОСОБА_6 32000,00 грн - 18530,00 = 13470,00 грн. орендної плати готівкою, також з цієї суми було сплачено податку на суму 3262,92 грн. всього 13470,00 грн. + 3262,92 грн = 16732,92 грн.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Нива» безпідставно набуті грошові кошти в сумі 8366,46 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що судом досліджено умови договору, згідно яких термін дії договору укладений між СВК «Нива» та ОСОБА_4 встановлений до 04.12.2017.

Позивач зазначає, що орендна плата за 2017 рік становила 11509,32 грн. (9265,00 грн. виплачується орендодавцю 2244,32 грн. сплачується податку з прибутку фізичних осіб).

ОСОБА_4 отримав 16000 грн. готівкою і 3875,78 грн. сплачено податку, а тому сума безпідставно набутих коштів відповідачем становить 8366,46 грн.

В матеріалах справи відсутні відомості, що ОСОБА_6 уповноважувала свого чоловіка ОСОБА_4 на отримання в СВК «Нива» коштів у виді орендної плати за належну їй земельну ділянку.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що про безпідставне отримання шляхом обману відповідачем коштів за свою дружину ОСОБА_6 мова не може вестись, оскільки суду не надано жодного доказу відмови у видачі ОСОБА_4 коштів за ОСОБА_6, а отже дана виплата була здійснена СВК «Нива» добровільно за відсутності довіреності на право отримання коштів ОСОБА_4 від імені ОСОБА_6 в зв'язку з чим в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_8, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвали нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Кошти відповідачу були виплачені як орендна плата по чинному на той час договору оренди, стаття 1212 ЦК України до спірних правовідносин застосовуватися не може.

Від СВК «Нива» надійшов відзив на апеляційну скаргу з проханням залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_5, яка представляє інтереси відповідача ОСОБА_4, підтримала доводи апеляційної скарги, представник СВК «Нива» Бурлака О.С. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 серпня 2012 року між СВК «Нива» та ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,94 га, термін дії договору п'ять років з моменту реєстрації - до 04.12.2017. (а.с.4).

Згідно платіжної відомості за березень 2017 року видача орендної плати за земельний пай за 2017 рік ОСОБА_4 виплачена в сумі 16000 грн., за його дружину ОСОБА_6 32000 грн.(а.с.14).

Згідно п. 4.1. договору № 12 від 15 серпня 2012 року орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі - грошовій - 4747,26 грн. - готівкою, що становить 3,7% від грошової вартості земельної ділянки.

Розмір орендної плати станом на 2017 рік становив 11509,32 грн., а фактично відповідач отримав 16000 грн. готівкою і 3875,78 грн. сплачено податку.

Таким чином відповідач незаконно отримав від СВК «Нива» 6735,00 грн. орендної плати готівкою, а також з цієї суми було сплачено податку на суму 1631,16 грн., а всього 8366,46 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач безпідставно набув кошти, а тому відповідно до положень ст.1212 ЦК України зобов'язаний їх повернути.

Проте з такими висновками суду погодитися неможна з огляду на таке.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини.

Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У позовній заяві позивач зазначав, що 20.03.2017 року відповідач отримав від СВК «Нива» орендну плату в розмірі 16000 грн., що підтверджується платіжною відомістю №45, з яких 3875,26 сплачено податку з доходу фізичної особи.

Матеріалами справи підтверджується, що 15 серпня 2012 року між СВК «Нива» та ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,94 га, термін дії договору п'ять років з моменту реєстрації - до 04.12.2017. (а.с.4).

Згідно відомості №45а, 20 березня 2017 року ОСОБА_4 отримав 16000 грн. в рахунок орендної плати за 2017 рік (а.с.14).

Позивач не заперечував, що вказані кошти виплачені в рахунок орендної плати за 2017 рік, а даних про те, що кошти позивач видав на майбутні платежі, матеріали справи не містять.

Встановлено, що позивач добровільно, за відсутності рахункової помилки нарахував та виплатив відповідачу орендну плату в більшому розмірі ніж це передбачено умовами укладеного між сторонами договору оренди землі.

При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви, сторони в усній формі домовилися, що позивач виплатить орендну плату за 2017 рік в більшому розмірі, ніж це передбачено умовами договору.

Оскільки сторони перебували в договірних відносинах, строк дії договору оренди закінчувався 04.12.2017 року, позивач добровільно, на підставі усної домовленості з відповідачем, за відсутності рахункової помилки та недобросовісності з боку відповідача, нарахував та виплатив відповідачу орендну плату в більшому розмірі ніж це передбачено умовами договору, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, відповідно п.п.3,4 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги відповідач сплати 2643 грн. судового збору, які підлягають стягненню на його користь з позивача.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5, яка представляє інтереси ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2018 року в частині задоволення позовних вимог та стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Сільськогосподарського виробничого кооперативу«Нива» до ОСОБА_4 про стягнення 8366,46 грн. безпідставно набутих коштів відмовити.

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу«Нива» на користь ОСОБА_4 2643 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17.08.2018.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді С.М.Єгорова

О.Л. Карпенко