Справа № 216/926/18
провадження №2/216/1564/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
01 серпня 2018 року місто Кривий Ріг
Дніпропетровської області
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Онопченка Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Нестеренко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду № 8 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину у зв'язку зі зміною законодавства, -
Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона з 06.06.2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, який було розірвано на підставі рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.11.2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у свідоцтві про народження якої, батьком зазначений ОСОБА_2 Рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.04.2015 року відповідач позбавлений батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 Через відсутність домовленості між сторонами, щодо порядку добровільного утримання доньки, рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.03.2012 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки на користь позивачки ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частина з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13.02.2012 року до повноліття дитини, про що 25.06.2012 року було видано виконавчий лист №444/1044/2012 р.
Оскільки, на теперішній час збільшились витрати на утримання малолітньої ОСОБА_3, а саме: необхідність в одязі, продуктах харчування, витрати на навчання, розвиток та інше, а також враховуючи збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину, позивач просила суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача 1/4 частину від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не прибув, належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив, у звязку з чим судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1І та відповідач ОСОБА_2 з 06.06.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.11.2013 року.
Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у свідоцтві про народження якої батьком зазначений відповідач ОСОБА_2, актовий запис №374. (а.с.5).
Рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.03.2012 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки на користь позивачки ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13.02.2012 року до повноліття дитини.

Згідно з рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.04.2015 року, відповідач позбавлений батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3О (а.с.10-11).

Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання доньки не надає та не приймає участі в її утриманні, що підтверджується довідкою - розрахунком заборгованості по аліментам № В/6-7256 від 01.12.2017 року. (а.с. 9).

Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Позивач просить змінити розмір аліментів з 1/4 частки з доходів від доходів відповідача, але не менше мінімального розміру аліментів 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/4 частину з усіх доходів відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв'язку зі змінами в законодавстві та прийняттям відповідного Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким було збільшено мінімальний розмір аліментів.

Тобто, підставою позову позивач визначила саме зміни у законодавстві щодо мінімального розміру аліментів на дитину.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2 ст. 182 СК України були внесені зміни та збільшено мінімальний розмір аліментів до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, перелік обставин, які можуть бути підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів чітко визначений діючим СК та розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому, зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Жодних належних та допустимих доказів про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я отримувача або платника аліментів, позивач суду не надала.

Таким чином прийняття даного Закону гарантує стягувачам аліментів їх мінімальний розмір з урахуванням ч. 2 ст. 182 СК України, як при стягненні аліментів за рішенням суду в частках від заробітку так і твердій грошовій сумі, а даним нормативним актом повинні керуватися при вирішенні спорів про стягнення аліментів як суди по справам, що надійшли до суду після прийняття цього Закону, так і органи які проводять стягування та нарахування аліментів.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 не стосуються збільшення розміру аліментів у розумінні ст. 192 СК України, а зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів.

Неможливість скасування остаточного судового рішення, яке набрало чинності, є ще однією запорукою стабільного правового становища особи, адже судові рішення, окрім їх зрозумілості та чіткості, повинні мати і таку властивість, як стабільність. Європейський Суд з цього приводу висловлюється так: «коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не повинно ставитися під сумнів». Перегляд судових рішень, що набрали законної сили, має бути можливим лише задля виправлення помилки, допущеної судом.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч. 7 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати необхідно віднести за рахунок держави

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 141, 180, 181, 182, 191 СК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 223, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину у зв'язку зі зміною законодавства відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

-позивач: ОСОБА_1, народилась 07 червня 1983 року в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2;

-відповідач: ОСОБА_2, народився 01 жовтня 1974 року в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3;

Суддя Ю.В. Онопченко