Справа № 449/1082/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2018 р. м. Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

судді: Борняк Р.О.,

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до виконавчого комітету Перемишлянської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що з вересня 1999 року по теперішній час, вони постійно проживають в житловому будинку №2 «б» по вул. Богуна в м. Перемишляни Львівської області.

Вказаний будинок належить їм на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності від 01.1.2000 року, а також до даного будинку прибудований цегляний гараж розмірами - 6.85 м. на 2.80 м., висотою 2,58 м., площею 0 19.20. кв. м., вартість якого, згідно експертного висновку про вартість від 20.08.2018 року, станом на час подання позову складає 45 068, 00 грн.

Звертають увагу, що даний гараж вони використовують з часу вселення за цільовим призначенням тримають в ньому власний легковий автомобіль.

Окрім цього, на сьогоднішній день, вони продовжують користуватися вказаним гаражем за вказаною адресою, оскільки утримують його, постійно роблять в ньому поточний та капітальний ремонт.

Зазначають, що вони неодноразово зверталися до виконавчого комітету Перемишлянської міської ради з клопотанням, про те, щоб визнали за ними право власності на даний гараж, оскільки понад 10 років вони безперервно користуються даним нерухомим майном, проте їм було відмовлено, мотивуючи тим, що якщо вони мають намір володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним нерухомим майном, їм необхідно звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Також, відповідно до експертного висновку про вартість майна гаражу, що є прибудовою до їхнього житлового будинку №2 «б» по вул. Богуна в м. Перемишляни Львівської області, даний гараж не є аварійним та придатний до користування. Крім того, вказаний гараж на балансі Перемишлянської міської ради не рахується.

Починаючи з вересня 1999 року по теперішній час, вони добросовісно, відкрито та безперервно володіли і володіють гаражем, що прибудований до житлового будинку №2 «б» по вул. Богуна в м. Перемишляни Львівської області, утримували його та утримують і підтримують в належному стані.

На визнання права власності на вказаний гараж інші особи не претендують, бо за час користування даним гаражем, їм ніхто не заявляв про право власності, не надавав правовстановлюючих документів на нього, а тому зазначений гараж на даний час немає власника.

Позивачі в судове засідання не з'явилися, однак від представника позивачів надійшла заява про розгляд даної цивільної справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують повністю.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак від представника відповідача надійшла заява про розгляд даної цивільної справи без його участі, позов визнають та не заперечують щодо його задоволення.

Тому суд, вважав за можливе проводити розгляд справи, відповідно до ст. 223 ЦПК України у відсутності сторін на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити з наступних підстав.

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Із свідоцтва про право власності на житловий будинок №2 «б» по вул. Богуна в м. Перемишляни Львівської області від 01.1.2000 року, вбачається, що такий дійсно належить на праві приватної, спільної часткової власності гр. ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

ОСОБА_5 про оцінку майна прибудовану будівлю гаражу, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Перемишляни, вул. Богуна, 2 «б», вбачається, що нежитлова будівля гаражу площею 19,20 м?, є прибудовою до одноповерхового житлового будинку №2 «б» по вул. Богуна в м. Перемишляни Львівської області. Ринкова варнтість прибудованого приміщення гаражу, яка визначена витратним та порівняльним методами, станом на 20.08.2018 року, становить 45 068, 00 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до ч. 1 ст.344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч. 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Вищевказані обставини сторонами не оспорюються, визнаються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з вересня 1999 року і по теперішній час є співвласниками та постійно проживають у житловому будинку №2 «б» по вул. Богуна в м. Перемишляни Львівської області, а також добросовісно, відкрито та безперервно володіли і володіють гаражем, що прибудований до житлового будинку №2 «б» по вул. Богуна в м. Перемишляни Львівської області.

За таких умов, приходжу до висновку, що вони добросовісно заволоділи чужим майном і продовжують відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом строку більше 10 років, у відповідності до ст. 344 ЦК України, яка передбачає мінімальну десятирічну межу користування, тому за рішенням суду за ними може бути визнане право власності на нерухоме майно - цегляний гараж, площею 19.20. кв. м., який є прибудовою до житлового будинку №2 «б» по вул. Богуна в м. Перемишляни Львівської області за набувальною давністю.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови).

Отже, враховуючи, що визнання представником відповідача предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позивачі добросовісно заволоділи чужим майном і понад 18 років продовжують відкрито, безперервно володіти та користуватись нерухомим майном - цегляним гаражем, площею 19.20. кв. м., який є прибудовою до житлового будинку №2 «б» по вул. Богуна в м. Перемишляни Львівської області, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 344 ЦК України, ст.ст. 12, 83, 89, 141, 200-206, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, право спільної часткової власності за набувальною давністю на нерухоме майно - цегляний гараж, площею 19.20. кв. м., який є прибудовою до житлового будинку №2 «б» по вул. Богуна в м. Перемишляни Львівської.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі протягом 30 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Борняк Р.О.