Справа № 378/8/18 Головуючий у І інстанції Марущак Н. М.
Провадження № 22-ц/780/3437/18 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 58 20.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 серпня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів Березовенко Р.В.,Суханової Є.М.

Секретар - Шуляк Д.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 25 червня 2018 року за заявою заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області про забезпечення позову у справі за позовом Заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області , ОСОБА_2 , Державного реєстратора Рокитнянської районної державної адімністарації Лациби М.В, третяособа,якане заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління

Держгеокадастру у Київській області про визнання недійсними розпоряджень, свідоцтв про право власності на земельну ділянку, скасування рішень про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року позивач звернувся із зазначеним позовом .

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати недійсним розпорядження голови Рокитнянської РДА від 14 березня 2008 року № 101 про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,9999 га для ведення особистого селянського господарства на території Рокитнянської селищної ради;

- визнати недійсним розпорядження голови Рокитнянської районної державної адміністрації від 11 грудня 2014 року № 392 про зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,12 га з ведення особистого селянського господарства для індивідуального садівництва;

- визнати недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,12 га для індивідуального садівництва, виданого ОСОБА_2 за № 31175657 від 17 грудня 2014 року та скасувати рішення про його реєстрацію за № 18094723;

- скасувати рішення про державні реєстрації речових прав та їх обтяжень від 01 грудня 2016 року за ОСОБА_2 на дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Рокитнянської селищної ради: площею 0,8263 га з кадастровим номером НОМЕР_2, та площею 0,0536 га з кадастровим номером НОМЕР_3,

- витребувати у ОСОБА_2 на користь держави в особі Київської ОДА землі водного фонду площею 0,0270 га на території Рокитнянської селищної ради за межами населеного пункту.

У червні 2018 року заступник керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області звернувся із заявою про забезпечення позову . Позивач просив вжити заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти певні дії , зокрема відчуження , поділ або об»єднання на земельні ділянки належні на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2

- площею 0,8263 га з кадастровим номером НОМЕР_2 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства,

- площею 0,0536 га з кадастровим номером НОМЕР_3 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства,

- площею 0,12 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва.

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження спірних земельних ділянок до постановлення рішення у справі, оскільки вже після подання позову відповідачем ОСОБА_2 вчинено дії щодо поділу спірної земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4 площею 0,8799 га на дві окремі земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Рокитнянської селищної ради з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Державним реєстратором Рокитнянської РДА 01 грудня 2016 року до Реєстру внесено відомості щодо рішення за № 32678056 та за № 32678113 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вказані ділянки за ОСОБА_2

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 25 червня 2018 року заяву задоволено частково..

Заборонено будь-яким особам вчиняти певні дії, зокрема відчуження, поділ або об'єднання земельних ділянок, належних на праві власності відповідачу ОСОБА_2, розташованих на території Рокитнянської селищної ради Київської області:

- площею 0,8263 га з кадастровим номером НОМЕР_2 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства,

- площею 0,0536 га з кадастровим номером НОМЕР_3 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства,

- площею 0,12 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва.

В задоволенні заяви в іншій частині відмовлено .

Не погоджуючись з ухвалою суду , відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права , постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви . В апеляційній скарзі зазначав , що суд постановив ухвалу на припущеннях, будь-яких доказів того ,що він збирається розпорядитися земельними ділянками суду не надано, як і те ,що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду. Крім того , відповідач зазначив , що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_4 площею 0,8799 га для ведення особистого селянського господарства була розділена ще до подання прокурором позову.

Позивач ухвалу про забезпечення позову не оскаржував , подав відзивна апеляційну скаргу. У відзиві зазначив, що ухвала суду є законною ,оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в подальшому виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У провадженні Ставищенського районного суду Київської області перебуває справа № 378/8/18 за позовом заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2, Державного реєстратора Рокитнянської РДА Лациби М.В, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання недійсними розпоряджень, свідоцтв про право власності на земельну ділянку, скасування рішень про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння.

По даній справі прокурор з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати недійсним розпорядження голови Рокитнянської РДА від 14 березня 2008 року № 101 про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,9999 га для ведення особистого селянського господарства на території Рокитнянської селищної ради;

- визнати недійсним розпорядження голови Рокитнянської районної державної адміністрації від 11 грудня 2014 року за № 392 про зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,12 га з ведення особистого селянського господарства для індивідуального садівництва;

- визнати недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,12 га для індивідуального садівництва, виданого ОСОБА_2 за № 31175657 від 17 грудня 2014 року та скасувати рішення про його реєстрацію за № 18094723;

- скасувати рішення про державні реєстрації речових прав та їх обтяжень від 01 грудня .2016 року за ОСОБА_2 на дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Рокитнянської селищної ради: площею 0,8263 га з кадастровим номером НОМЕР_2, та площею 0,0536 га з кадастровим номером НОМЕР_3,

- витребувати у ОСОБА_2 на користь держави в особі Київської ОДА землі водного фонду площею 0,0270 га на території Рокитнянської селищної ради за межами населеного пункту.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, до яких, в томі числі, відносяться і такі види як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст.150 цього ж Кодексу заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв"язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Згідно ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Як видно із матеріалів справи , між сторонами існує спір , зокрема щодо законності отримання спірних земельних ділянок , витребування спірних земельних ділянок .

Аналіз обставин справи свідчить про те, що відповідач ОСОБА_2 може відчужити ці об'єкти нерухомого майна у власність інших осіб, внаслідок чого виконання рішення суду про задоволення позову в частині вимоги про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння вказаного відповідача, стане неможливим.

З метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню в частині заборони будь - яким особам у будь який спосіб вчиняти певні дії, зокрема відчуження, поділ або об'єднання спірних земельних ділянок, оскільки у разі вчинення таких дій у випадку задоволення позову прокурора, виконання рішення суду може бути утруднено, або взагалі буде неможливим.

Такий вид забезпечення буде співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду, в той час як накладення арешту на спірне майно не є співмірним із заявленими позовними вимогами, та не є належним чином обґрунтованим у заяві.

При цьому, суд стосовно відмови у забезпеченні позову шляхом накладання арешту вірно виходив із того , що відповідно до п. 5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом МЮУ 15 грудня 1999 року N 74/5, зареєстрованої в МЮУ 15грудня 1999 року за № 865/4158, арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, що може призвести до безпідставної заборони користуватись майном, його безпідставного вилучення та передачі іншим особам, що є обмеженням та порушенням права власності.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як роз'яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Висновок суду ,що заборона вчинення певних дій щодо спірних земельних ділянок є втручанням у право ОСОБА_2 на мирне володіння його майном є вірним . Натомість , таке втручання є не тільки виправданим, але й необхідним, оскільки воно спрямовано на забезпечення виконання рішення суду. Крім того, така заборона не перешкоджає відповідачу ОСОБА_2 вільно володіти та користуватись цими ділянками. Ці обставини свідчать про те, що такий вид заборони щодо земельних ділянок відповідає ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та не порушує ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції.

Суд першої інстанції , дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид пропонованого забезпечення позову, вірно дійшов висновку за необхідне частково задовольнити заяву і вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення .

Ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 25 червня 2018 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 24 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді