Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"05" грудня 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т. В., за участю секретаря судового засідання Родіної Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Державна міграційна служба у Кальміуському районі м.Маріуполя ГУ ДМС України в Донецькій області, Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, Департамент адміністративних послуг Маріупольської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним №1275. Відповідно до інформаційної довідки Центру надання адміністративних послуг у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_4, яка є колишнім власником квартири та з моменту продажу в ній не мешкає, та неповнолітня ОСОБА_2, яка є онукою позивачки та разом з матірю ОСОБА_3 у 2016 року виїхала до Російської Федерації на постійне місце проживання. Так відповідачі не проживають в зазначеній квартирі, не сплачують комунальних послуг та не приймають участі в її утриманні. Просила визнати неповнолітню ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №35 у будинку №173 по пр.Металургів в м.Маріуполі.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6, який діє на підставі договору про надання правової допомоги №11 від 10.04.2018 року, у судове засідання не зявилися, надали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення не заперечували.

ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої відповідачки ОСОБА_2, у судове засідання не зявилась, надала нотаріально посвідчену заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Вказала, що визнання її неповнолітньої дитини ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №35 у будинку №173 по пр.Металургів в м.Маріуполі, не порушує їх права, адже вони мають житло в Російській Федерації, де проживають та зареєстровані.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Представник третьої особи Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради ОСОБА_7, що діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Представники третіх осіб Державної міграційної служби у Кальміуському районі м.Маріуполя ГУ ДМС України в Донецькій області та Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, у судове засідання не зявились, надали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Ухвалою суду від 05.12.2018 року ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідачка ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, двічі не зявлялася до судового засідання, про причини неявки суд не повідомляла, відзив не подала, позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 02.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним №1275, ОСОБА_1 володіє квартирою №35 у будинку №173 по пр.Металургів в м.Маріуполі на праві приватної власності, що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №9194155 від 02.11.2010 року та витягом про державну реєстрацію №28025102 від 17.11.2010 року.

Як вбачається з інформаційної довідки Центру надання адміністративних послуг №50-126-1315 від 11.09.2018 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-НО №532773, виданого 07.06.2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №430, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається з паспортних даних ОСОБА_3, вона з 12.08.2016 року була зареєстрована за адресою: РФ, АДРЕСА_2, з 05.10.2018 року зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4 Російської Федерації АДРЕСА_3.

Згідно свідоцтва про реєстрацію за місцем проживання №8349 від 05.10.2018 року, виданого 2 Відділенням (по питанням міграції на території Ленінського АО м.Омська) відділу по питанням міграції УМВС Росії по місту Омську, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на теперішній час також зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4 Російської Федерації АДРЕСА_3.

Відповідачка ОСОБА_4, відповідно до договору купівлі-продажу від 02.11.2010 року, продала позивачці квартиру АДРЕСА_4.

Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою (будинком) на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже відповідачка ОСОБА_4 не є членом родини позивачки, але з 2010 року у квартирі не проживає, її особисті речі в ній відсутні, неповнолітня ОСОБА_2 є членом родини позивачки, але з 2016 року у квартирі не проживає, має реєстрацію за межами України, в внаслідок чого суд вважає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підлягають визнанню такими, що втратили право користування квартирою №35 у будинку №173 по пр.Металургів в м.Маріуполі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.12, 77, 81, 280, 259, 263-268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи- Державна міграційна служба у Кальміуському районі м.Маріуполя ГУ ДМС України в Донецькій області, Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, Департамент адміністративних послуг Маріупольської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме користування квартирою №35 у будинку №173 по пр.Металургів в м.Маріуполі.

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом м.Маріуполя за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду або в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т.В. Пустовойт