ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 390/630/16-ц

провадження № 22-ц/781/75/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Дуковського О.Л.; Кіселика С.А.

за участю секретаря: Савченко Н.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6

треті особи - служба у справах дітей виконавчого комітету

Кіровоградської міської ради, служба у справах дітей Кіровоградської

РДА

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2017 року у складі судді: Пасічника Д.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради та служба у справах дітей Кіровоградської районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії за вимогами кредитора, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та просила з урахування доповнень:

- зобов'язати спадкодавців ОСОБА_8 вчинити дії та погасити заборгованості у розмірі 204 123,20 грн.

В обґрунтування вимог зазначила, що 18 липня 2012 року позичила ОСОБА_8 гроші в сумі 4 000, 00 доларів США, які згідно розписки позичальник зобов'язався повернути через шість місяців. Також 10 жовтня 2012 року ОСОБА_8 на підставі розписки отримав у борг від неї 4 000,00 доларів США, які зобов'язався повернути також через шість місяців.

Повернення боргу відкладалось неодноразово з продовженням строку. 09 грудня 2015 року передано у присутності свідків 200 доларів США.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року боржник ОСОБА_8 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яку в ході розгляду справи з'ясувалось, прийняла мати спадкодавця ОСОБА_4, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Спадкоємцями першої черги також є неповнолітні діти померлого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Дружина спадкодавця ОСОБА_2 подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь матері спадкодавця ОСОБА_4.

Спадкоємці ОСОБА_8 повинні повернути заборгованість у розмірі 8 000,00 доларів США, що еквівалентно 204 123,20 грн. (8 000,00 доларів США х 25,51 грн.) в межах вартості реальної ціни спадкового майна, до якого входить ? частина двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Проте, спадкоємці ухиляються від виконання зобов'язання спадкодавця, борг не повернуто.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 07 червня 2016 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_4 (т. 1 а.с.73).

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2016 року залучено до участі у розгляді справи в якості співвідповідачів спадкоємців померлого, неповнолітніх дітей в інтересах яких виступає мати ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 123).

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2017 року залучено до участі у розгляді справи, в якості третіх осіб - службу у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради та службу у справах дітей Кіровоградської РДА (т. 1 а.с.213).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення вимог. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. З боку позивача на засадах змагальності, надавались належні й допустимі докази на підтвердження позовних вимог, а саме оригінали боргових зобов'язань, які не оспорювались сторонами, експертне дослідження вартості спадкового майна, у відповідності до ст. 27, 31 ЦПК України доповнювались та збільшувались вимоги. Судом безпідставно не прийняті доповнення та збільшення до позовних вимог та відмовлено у клопотаннях про забезпечення позовних вимог. Розгляд справи не розпочинався по суті, позовні вимоги судом не оголошувались, розглядом клопотання, а справа неодноразово відкладалась з поважних причин.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційне провадження відкрито 19 грудня 2017 року. Розгляд справи призначено на 08 лютого 2018 року. За клопотанням представника позивача провадження у справі зупинено на час хвороби позивача та його представника. Розгляд відкладено на 16 квітня 2018 року. У зв?язку з неповідомленням ОСОБА_2, яка є законним представником ОСОБА_3, розгляд справи відкладено на 25 квітня 2018 року.

Згідно отриманої інформації з УДМС в Кіровоградській області про зареєстроване місце проживання, ухвалу про відкриття апеляційного провадження, апеляційну скаргу та судову повістку судом направлено ОСОБА_2, за адресом АДРЕСА_2 (т. 2 а.с.180;185).

17 квітня 2018 року ОСОБА_2, яка є законним представником ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи без її участі (т. 2 .с.186-187).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката ОСОБА_9, пояснення ОСОБА_4, а також пояснення ОСОБА_10, який представляє інтереси ОСОБА_7, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступного.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року.

Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За статтею 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Попередньою редакцією ЦПК передбачалось, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (в редакції до 15.12.2017 року). Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин (в редакції до 15.12.2017 року).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних і достатніх доказів, які підтверджують позовні вимоги, а також вказано спосіб захисту цивільного права не передбачений ст. 16 ЦК України, що свідчить про безпідставність та неорбгрунтованість позовних вимог.

Проте, даний висновок здійснений без дотримання норм як матеріального так і процесуального права.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 укладено договори позики, що підтверджується оригіналами боргових розписок від 18 липня 2012 року (т. 2 а.с.201) та від 10 жовтня 2012 року (т. 2 а.с.200). Згідно яких ОСОБА_8 отримав у борг: 18 липня 2012 року - 4 000,00 доларів США; 10 жовтня 2012 року - 4, 000,00 доларів США у кожному договорі визначено строк виконання 6 місяців.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3, ОСОБА_8 помер (т. 1 а.с.68). Відкрилась спадщина на усі права та обв'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщині і не припинилися внаслідок його смерті, ст. 1218 ЦК.

Згідно довідки УДМС України в Кіровоградській області від 11 травня 2016 року, за обліками відділу адресно-довідкової роботи ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, 18.03.2016 року знятий з обліку, як померлий (Т. 1 А.С.40).

Спадкоємцями померлого є ОСОБА_2, з якою ОСОБА_8 14 травня 2011 року уклав шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 (т. 1 а.с.54).

Діти померлого, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, НОМЕР_6 та серії НОМЕР_7 ОСОБА_8 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.55; 229.)

За інформацією з Спадкового реєстру та копії спадкової справи №04/2016, заведеної після смерті ОСОБА_8 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_4 26 лютого 2016 року, ОСОБА_2 7 червня 2016 року, тобто протягом шести місяців як передбачає ст. 1273 ЦК, подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_4 (т.1 а.с.67;108).

Іншими спадкоємцями, які прийняли спадщину є діти померлого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частиною другою-четвертою статті 1273 ЦК України.

Таким чином діти спадкодавця є такими, що фактично прийняли спадщину на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК України.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 подано декілька заяв в яких вказано, що міською радою м. Кропивницький погоджено відмова неповнолітнього ОСОБА_3 від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_8 (т. 2 а.с.169; 186). Тому вона ніяким чином не є відповідачем у справі, спір її інтересів не стосується.

Положеннями ч. 4 ст. 1273 ЦК України визначено, що батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Згідно наданої інформації служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького, ОСОБА_2 до служби у справах дітей щодо надання дозволу на вчинення будь-яких дій не зверталась (т. 2 а.с.190-191).

Служба у справах дітей Кіровоградської РДА також повідомила, що ОСОБА_2 з 2012 року по теперішній час із заявою з приводу надання висновку про відмову від прийняття спадщини малолітнього ОСОБА_3 після смерті батька ОСОБА_8 до служби не зверталася ( т. 2 а.с. 188-189;192). Таким чином ОСОБА_3 є таким що прийняв спадщину. Таку відмову не містить і інформація з нотаріальної контори (а.с.106-118).

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, ч. 1 ст. 1231 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, так відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням.

Стаття 1282 ЦК України зобов'язує спадкоємців задовольняти вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено, а у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Тому, вимога ОСОБА_1 щодо виконання спадкоємцями обов'язку спадкодавця по повернення грошових зобов'язань, ґрунтується на вимогах Закону.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_8 в порушення наведених норм ЦК України, свої зобов'язання за договорами позики належним чином не виконав та не повернув позичальнику своєчасно грошові кошти по борговій розписці від 18 липня 2012 року в розмірі 4 000,00 доларів США та по борговій розписці від 10 жовтня 2012 року в розмірі 4 000, 00 доларів США.

Разом з тим, встановивши вказані обставини, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин в частині повернення коштів за борговою розпискою від 18 липня 2012 року необхідно застосувати наслідки спливу визначеного ст. 257 ЦК України строку позовної давності, про застосування якої в ході розгляду справи в суді першої інстанції письмово заявлено ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т. 2 а.с.30)

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно ст. 253 ЦПК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи з порушенням її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини їх порушення..

Згідно умов, складеної 18 липня 2012 року ОСОБА_8 розписки, грошові кошти в розмірі 4 000,00 доларів США позичальник зобов'язався повернути через 6 місяців, тобто до 18 січня 2013 року.

Таким чином, визначений цивільно-процесуальним законодавством строк позовної давності почав свій перебіг з наступного дня після невиконання позичальником взятого на себе зобов'язання і закінчився 18 січня 2016 року.

До суду ОСОБА_1 звернулася 5 квітня 2016 року (а.с.5), будь-яких належних доказів створення перешкод подачі позову до суду у передбачений законодавством строк, сторона не надала та не навела причин поважності пропуску строку позовної давності.

Щодо посилання про повернення 200 доларів США, що може слугуватиме перериванню перебігу позовної давності та впливатиме на розмір стягнення, то дана обставина, крім пояснень сторони позивача, нічим не підтверджена. Цей довід не підтверджений належними та допустимими доказами.

Питання про поновлення пропущеного строку позовної давності позивачем не ставиться.

Згідно положень цивільного законодавства позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до ухвалення судового рішення.

05 вересня 2017 року ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заявила про застосування до вимог щодо повернення грошових коштів по борговій розписці від 18 липня 2012 року строку позовної давності, про що подала суду відповідну заяву (т. а.с. 30).

Сплив строку позовної давності припиняє право на позов у його матеріальному розумінні, тобто особа втрачає право отримати захист свого порушеного суб'єктивного права і вимагати від суду ухвалення відповідного рішення.

Якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача як строк у межах якого він може звернутися до суду (п. 2.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 № 10).

З урахуванням положень ст.ст. 257, 258 ЦК України та звернення ОСОБА_1 з позовом до суду, задоволенню підлягає вимога позивача про зобов'язання відповідачів повернути борг ОСОБА_8 по розписці від 10 жовтня 2012 року в розмірі 4 000,00 доларів США, яка подана в межах загального строку позовної давності. Строк виконання по ній 10 квітня 2013 року, а звернення до суду відбулось 5 квітня 2016 р., спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_5 р.

Матеріали справи не містять безспірних та допустимих доказів виконання ОСОБА_8 зобов'язань за договорами позики від 10 жовтня 2012 року. Наявність боргового документа, а саме боргової розписки, у позивача свідчить про те, що боржник не виконав зобов'язання по поверненню боргу.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В порядку ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

В порядку ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до вище перелічених вимог чинного законодавства кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, 1282 ЦК. У померлого п'ять спадкоємців першої черги - мати, дружина і троє неповнолітніх дітей, 1261 ЦК.

Враховуючи, що дружина спадкодавця ОСОБА_2 нотаріально відмовилася від своєї частки в спадщині на користь ОСОБА_4, частка останньої становить 2/5 частини, діти спадкодавця ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 успадкували на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК України по 1/5 частки у спадщині після смерті батька.

В матеріалах справи міститься інформація щодо майна померлого. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 1 квітня 1999 року (т. 1 а.с.64) ОСОБА_8 та ОСОБА_4 належить на праві спільної часткової власності, внаслідок приватизації по ? частці квартири кв. 192 по вул. Полтавська 28, корп. 2 м. Кропивницький, ст. 357 ЦК України. Таким чином спадок відкрився саме на ? частину квартири.

Згідно висновку експертного дослідження за результатами проведення оціночно-будівельного дослідження №95 від 14.12.2016 року ринкова вартість 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, станом на 13.12.2016 року, складає 242 082,95 грн. з ПДВ ( т. 1 а.с.183-204). Вартість ? становить - 121 041,47 грн.

Позивачем в заяві (аркуш справи 150-153) визначена заборгованість в еквіваленті до національної валюти - гривні. Так як обґрунтованою судом апеляційної інстанції визнається лише вимога за борговим зобов'язанням від 10.10.2012 р., то відповідно стягнення становить 102 040,00 грн., що відповідає 4000 доларів США ( по курсу 25,51 грн.)

Тому, ОСОБА_4 повинна повернути ОСОБА_1 борг спадкодавця у розмірі 1 600,00 доларів США, що еквівалентно 40 816 грн. (1600 х 25,51), а законні представники неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 повинні повернути борг спадкодавця в розмірі по 800,00 доларів США, що еквівалентно 20 408 грн.(800 х 25,51), з кожного. Вказані розміри, відповідають їх часткам у спадщині. Так як інтереси двох неповнолітніх дітей представляє їх мати ОСОБА_7, то загальній розмір стягнення становить 40 816,00 грн. (20 408,00 х 2).

Щодо іншого майна померлого, то в матеріалах справи міститься наступна інформація. ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 09 листопада 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №1435, належить житловий будинок з господарсько -побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1 а.с.56-57). Шлюб між нею та ОСОБА_8 зареєстрований 14 травня 2011 року (а.с. 54).

Згідно довідки № 341 від 23 лютого 2016 року Бережинською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області зазначено, що у вказаному житловому будинку зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_11 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с.69).

Відповідно до шлюбного договору від 09 листопада 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №1434, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 домовились про непоширення на майно, набуте у шлюбі вимог ст. 60 СК України щодо підстав набуття права спільної сумісної власності і встановили особливий правовий режим майна (в тому числі нерухомого майна). Своєю особистою приватною власністю кожен із сторін володіє, користується, розпоряджається на власний розсуд, вчиняє будь-які дії щодо неї, не узгоджуючи питання з іншою стороною (т. 1 а.с.58-59). В пункті 8 договору купівлі-продажу будинку від 9 листопада 2013 року зазначено, що в результаті укладеного шлюбного договору, посвідченого 9 листопада 2013 року приватним нотаріусом, існує домовленість про непоширення на майно, в даному випадку будинок, вимог ст. 60 СК і встановлений особливий правовий режим майна, за яким ОСОБА_2 набуває особистого права на вказану нерухомість. Тому, зазначений будинок, який подружжя набуло в період шлюбу, не становить спадок померлого.

За вищевикладеного, враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права, відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1, заборгованості за договором позики від 10 жовтня 2012 р. зі спадкоємців померлого.

Щодо предмету позову.

Позивач звертаючись до суду, заявила вимогу про зобов'язання вчинити дії по виконанню зобов'язань по поверненню боргу ОСОБА_8 в межах встановленої вартості спадкового майна його частці одноразовим платежем.

В подальшому 24 листопада 2016 року адвокатом ОСОБА_9 заявлено клопотання про доповнення позовних вимог в яких просила зобов'язати вчинити дії та погашення заборгованості спадкодавця ОСОБА_12, яка діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 у розмірі 204 123,20 грн. (т. 1 а.с.150-151).

Вказані доповнення до позовної заяви прийнятті судом першої інстанції 24 листопада 2016 року, про що постановлено відповідну ухвалу (т. 1 а.с.156).

В судовому засіданні 19 січня 2017 року адвокат ОСОБА_9 просила прийняти доповнення і уточнення до позовних вимог про зобов'язання вчинити дії за вимогами кредитора та погашення заборгованості спадкодавця шляхом стягнення боргу за рахунок спадкового майна. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 3 200,00 доларів США, що по курсу НБУ станом 16.01.2017 року становить 88 416,00 грн. Стягнути з ОСОБА_7, природного опікуна, що діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 3 200,00 доларів США, що по курсу НБУ станом 16.01.2017 року становить 88 416,00 грн. Стягнути з ОСОБА_2, природного опікуна, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 1 600,00 доларів США, що по курсу НБУ станом 16.01.2017 року становить 44 208,00 грн. ( т. 1а.с 206-207).

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про доповнення та уточнення позовних вимог, оскільки розгляд справи розпочатий по суті, вказані доповненні позовні вимоги розширюють підстави та предмет позову (т. 1 а.с.232-233).

06 квітня 2017 року адвокатом ОСОБА_9 подано до суду письмові уточнення, збільшення до позовних вимог, в яких просила задовольнити вимоги про зобов'язання вчинити дії відповідачами за вимогами кредитора, та погашення заборгованості спадкодавця ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 спадкоємцями: ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 3 200, 00 доларів США, що по курсу НБУ станом на 16.01.2017 року становить 88 416,00 грн., ОСОБА_7, природного опікуна, що діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 3 200,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на 16.01.2017 року становить 88 416,00 грн., ОСОБА_2, природного опікуна, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 1 600,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.01.2017 року становить 44 208 грн. (т. 1 а.с.236-237).

Ухвалою суду від 06 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9, про уточнення, збільшення до первинної позовної заяви. Оскільки 23 березня 2017 року представнику позивача вже відмовлено у задоволенні аналогічного клопотання. Вказані доповнення розширюють підстави і предмет позову, розгляд справи розпочатий по суті (т. 1 а.с.242-243).

Дані судові ухвали оскаржені позивачем до апеляційної інстанції.

28 квітня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2017 року та на ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2017 року повернуто до суду першої інстанції для виконання вимог ч. 2 ст. 293 ЦПК України, попередня редакція кодексу (т. 2 а.с.3).

Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України (попередня редакція) заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Апеляційна скарга на судове рішення подана 4 жовтня 2017 р. По діючому ЦПК аналогічна норма права ч. 2 ст. 353 ЦПК.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України в редакції чинній на час звернення до суду, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом.

Процесуальні права - це права, які має суб'єкт цивільних процесуальних правовідносин і які визначають його правові та фактичні можливості у справі.

Сторони мають рівні процесуальні права та обов'язки. Крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову (ст. 31 ЦПК України).

Процесуальним правам осіб, які беруть участь у справі, кореспондує відповідний обов'язок суду чи інших учасників цивільного процесу, оскільки без такого зв'язку прав і відповідних їм обов'язків реалізація процесуальних прав не мала б відповідного забезпечення.

Ухвалюючи рішення, суд в порушення норм процесуального права не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не уточнив позовні вимоги, не встановив факт порушення особистих прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку. Відмовивши 06 квітня 2017 року в прийнятті уточнень та збільшень до первинних позовних вимог, обмежив позивача в реалізації своїх процесуальних прав, гарантуванні виконання судового рішення.

Висновок суду викладений в рішенні, що позивач під час судового розгляду не скористалась правом уточнення позовних вимог щодо визначення належного способу захисту цивільного права спростовується матеріалами справи, якими підтверджено, що стороною позивача неодноразово заявлялись відповідні клопотання, в задоволенні яких судом було відмовлено.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 ст. 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Об'єктом захисту у цивільному судочинстві являється порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягає захисту і у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом належить позивачеві ( ч. 1 ст.20 ЦК України).

Законодавче обмеження можливості захисту права судом шляхом обмеження матеріально-правових способів захисту прав суперечить ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін, враховуючи невиконання боржником грошових зобов'язань, пред'явлення ОСОБА_1 позову до спадкоємців ОСОБА_8 належним способом судового захисту, який гарантує захист права власності і інтересів позивача є вимога про стягнення заборгованості, яка стороною заявлялась, але не прийнята судом. Доводи непогодження з такою ухвалою, викладені в апеляційній скарзі.

Саме тому, суд апеляційної інстанції частково задовольняючи вимоги, врахував доводи апеляційної скарги і погодився з заявленим способом захисту прав і інтересів позивача, як стягнення боргу.

Щодо розподілу судових витрат, то згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так як позовні вимоги та апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, то з відповідачів стягується судовий збір, сплачений за подачу позову та апеляційної скарги в частині, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 368, ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради та служба у справах дітей Кіровоградської районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії за вимогами кредитора - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1, в рахунок погашення боргу спадкодавця ОСОБА_8 в межах встановленої вартості частки спадкового майна на користь ОСОБА_1 40 816,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в рахунок погашення боргу спадкодавця ОСОБА_8 в межах встановленої вартості частки спадкового майна на користь ОСОБА_1 40 816,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в рахунок погашення боргу спадкодавця ОСОБА_8 в межах встановленої вартості частки спадкового майна на користь ОСОБА_1 20 408,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1, судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1 714,62 грн.

Стягнути з ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1 714,62 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 857,31 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 27.04.2018 р.

Головуючий:

Судді: