№ провадження 2/646/17/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.18 року м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Шелест І.М.,

за участю секретарів Ушакової Г.В., Волошко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів та пені,

у присутності : представника відповідача ОСОБА_3

відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ "УкрСиббанк" (правонаступник АКІБ "Укрсиббанк") звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в обґрунтування якого зазначив, що між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 07 березня 2008 року було укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США та зобовязався їх повернути. Крім того, 07 березня 2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання зобовязалася відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання боржником умов кредитного договору.

Взяті на себе зобовязання відповідно до умов кредитного договору відповідачі не виконують, кредитну заборгованість не сплачують.

Відповідачам направлялись листи-попередження про необхідність погашення простроченої заборгованості, що підтверджується реєстром про відправку рекомендованих листів, однак станом на день подачі позову вимоги банку щодо погашення заборгованості по наданому кредиту не виконані.

У звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором, позивач просив суд стягнути заборгованість, яка утворилась станом на 15.10.2015 року і загалом складає 9647,51 доларів США заборгованість по кредиту і процентам; 5 306,21 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, в тому числі: заборгованість по кредиту строкова 8 410, 92 доларів США, заборгованість по кредиту прострочена 275, 82 доларів США, заборгованість по процентам строкова 88,61 доларів США, заборгованість по процентах прострочена 872, 16 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності 1168,80 грн. заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 4 137, 41 грн.

Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредиту 9 647, 51 доларів США та 5 306, 21 грн. пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та судові витрати 3 253, 54 грн.

Представник позивача ПАТ "УкрСиббанк" у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, в подальшому у судові засідання, будучі належним чином повідомленим не зявлявся, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. У письмових запереченням від 13.03.2018 зазначив, що позовна заява подана не в належній формі, тобто копії документів подані в неповному обємі, копії не завірені, не має мокрої печатки банку, копію кредитного договору про видачу споживчого кредиту № 0 подана з підміною графіку платежів, на ньому не має підпису ОСОБА_1 та печатки банку та відповідно повністю не співпадають з оригіналом розрахункових листів, які згідно п. 10.7 кредитного договору складається з двох екземплярів, які мають однакову юридичну силу, по одному для обох сторін. Усі додатки до договору є його невідємною частиною. Тобто суми банком вказані не вірно. Так на момент припинення виплат по кредиту (грудень 2014 року), залишок суми кредиту значиться в графіку платежів 3416, 62 доларів США, а у графіку поданому банком ця сума складає 8800 доларів США. Розрахунок суми заборгованості не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку. Доказами, що підтверджують заборгованість та його розмір, можуть бути лише первинні документи, які оформлені відповідно до ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський звіт та фінансову звітність». Крім того, банк самостійно змінив відсоток ставки без повідомлення з 11,9% до 14%. Копія договору поруки подана суду тільки перша сторінка, на якій взагалі немає ніяких підписів та печаток. А також із різким подорожчанням долара США (з 5,05 грн. за долар у 2008 році до 27 грн. на сьогоднішній день), вважає, що виник форс-мажор та кредитний договір є несправедливим по відношенню до них, а захищає тільки сторону банку. Тому, просив суд розглядати суму боргу, виходячи з графіку платежів оригіналу договору та на момент припинення платежів грудень 2014. А також зняти усі штрафи та проценти за прострочений платіж.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнала, у письмових запереченнях від 13.03.2017 просила суд закрити її поруку, відповідно до рішення ВСУ № 6-1451цс16, у звязку із закінченням шестимісячного строку з моменту останнього платежу, грудень 2014, та подачею банком позову у жовтні 2015 року.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позову з тих же підстав.

Крім того, сторона відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позову посилалася на відповідь Національного банку України від 25.05.2017, відповідно до якої у у ЄІС «Реєстр позичальників» відображено прострочену заборгованість ОСОБА_1 3399,70 доларів США, а інформація щодо ОСОБА_2 відсутня.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, вважає, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 07.03.2008 року було укладено між Акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 Договір про надання споживчого кредиту №0 від 07.03.2008 (при застосуванні ануїтентної системи погашення).

Відповідно до п. 1.1. Банк зобовязується надати Позичальнику однією сумою, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 10 000,00 доларів США, сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах, визначених Договором.

В свою чергу Позичальник взяв на себе обовязок повернути Банку кредит у повному обсязі та сплачувати проценти шляхом сплати аунуїтентних платежів у розмірі 110 доларів США щомісячно в строк до 07.03.2028 (п. 1.2.2).

Згідно п.1.4 договору про надання споживчого кредиту цільове призначення кредиту - кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: на придбання нерухомості.

Дане зобовязання забезпечено в тому числі укладанням договору поруки з ОСОБА_2 (а.с. 4 7 том. 1).

Позивачем прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором було виконано в повному обсязі, надано відповідачу кредитні кошти в сумі 10 000,00 доларів США (а.с. 9 том 1).

07.03.2008 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 186150, відповідно до умов якого ОСОБА_2, як поручитель зобовязалася перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобовязань, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.03.2008, що вона обізнана про всі умови Договору. Договором поруки визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного припинення всіх зобовязань Боржника за основним зобовязанням. (а.с. 8 том 1).

Судом встановлено і не заперечувалося сторонами, що умови Договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.03.2008 відповідачем ОСОБА_1 виконувалися належним чином до грудня 2014 року.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунків, відповідачем не виконані прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором, повернення належних до сплати частин кредиту та нарахованих процентів за його користування відповідно до умов договору. (а.с.9-18 том 1).

У звязку з невиконанням відповідачами взятих на себе зобовязань щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, утворилася заборгованість за кредитним договором, яка згідно довідки розрахунку станом на 15.10.2015 склала заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у загальному розмірі 9647,51 доларів США заборгованість по кредиту і процентам; 5 306,21 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту.

Вказана заборгованість складається з: заборгованість по кредиту строкова 8 410, 92 доларів США, заборгованість по кредиту прострочена 275, 82 доларів США, заборгованість по процентам строкова 88,61 доларів США, заборгованість по процентах прострочена 872, 16 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності 1168,80 грн. заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 4 137, 41 грн.

Згідно п.8.1 Договору про надання споживчого кредиту за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахованої такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового. Позичальник повинен сплатити пеню за першою вимогою Банку.

Відповідно до довідки розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом, починаючи з 08.01.2015 має місце прострочення виконання умов Договору про надання споживчого кредиту і саме з цієї дати нараховано пеню.

Станом на 15.10.2015 року сума пеня за несвоєчасне погашення кредиту складає 1168,80 грн., а за а несвоєчасну сплату процентів 4 137, 41 грн.

11 серпня 2008 року відповідач у зв'язку з виникненням простроченої заборгованості по процентам за користування кредитом, направив ОСОБА_1 (а.с.43-44 том 1) та поручителю ОСОБА_2 письмову вимогу (а.с.41-42 том й) в якій зазначив про розмір простроченої заборгованості за процентами та звернув увагу на те, що у разі непогашення простроченого зобов'язання протягом 31 дня з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги 41 календарного дня з дати відправлення вимоги банк визнає термін повернення кредиту таким, що настав та вимагає від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит. У вимозі до відповідачів зазначив, що у разі непогашення простроченого зобов'язання протягом встановлених в вимозі строків, банк буде змушений вимагати від боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 як погашення заборгованості за відсотками, так і повернення кредиту в повному обсязі.

Вимога була надіслана ОСОБА_1 за адресом, зазначеним в договорі, відповідач не отримав вказану вимогу банку, що підтверджується повідомленнями органів зв'язку (а.с.45 том 1). Вказана вимога була отримана відповідачем ОСОБА_2 19.08.2015 року, про що відомості у зворотному поштовому повідомленніля (а.с.46 том 1). Відповідачі вимоги банку не виконали.

Таким чином, відповідно до умов п.п. 12.1, 12.2 Договору про надання споживчого кредиту, п.п. 2.2, 5.7 Договору поруки банк належним чином направив відповідачам вимоги про погашення простроченої заборгованості та дострокове повернення кредиту.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє субєктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обовязок боржника за договором.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непредявлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обовязки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Суд вважає, що позивач помилково предявив вимоги про стягнення з відповідачів заборгованість в повному обсязі за весь період в солідарному порядку, тоді як вимогу до поручителя слід предявляти в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом 6 місяців з дня настання строку погашення чергового платежу.

З даним позовом позивач звернувся до суду 28.10.2015 і тому позов суд задовольняє частково і вважає, що стягненню солідарно з боржника ОСОБА_1 і поручителя ОСОБА_2 підлягають:

- 8 410, 92 доларів США заборгованість по кредиту строкова за період з 07.04.2015 по 15.10.2015;

- 178, 97 доларів США заборгованість по кредиту прострочена за період з 07.04.2015 по 15.10.2015;

- 88, 61 доларів США, заборгованість по процентах строкова за період з 07.04.2015 по 15.10.2015;

- 439, 19 доларів США заборгованість по процентах прострочена за період з 07.04.2015 по 15.10.2015;

- 1037, 86 грн. заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту за період з 11.04.2015 по 15.10.2015;

- 3666, 73 грн. заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 11.04.2015 по 15.10.2015.

А з грудня 2014 по 07.04.2015 заборгованості за кредитом та процентах за користування кредитом підлягає стягненню з ОСОБА_1: 96, 85 доларів США заборгованість по кредиту прострочена; 432, 97 доларів США заборгованість по процентах прострочена; а також за період з 09.01.2015 по 11.04.2015 заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту - 130, 94 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 470, 68 грн.

Пунктом 1.3. кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Доказів, на підтвердження своїх заперечень про збільшення відсоткової ставки до 14,5 % без згоди позивальника та поручителя, відповідачі суду не надали.

У письмових поясненнях представник позивача зазначив, що вказівка у позовній заяві на проценти у розмірі 14,5 % є наслідком технічної помилки (а.с. 20 том 2).

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем були нараховані проценти відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту і і не збільшувалися, тому оводи відповідачів, що незрозумілим є розрахунок процентів судом не приймаються.

Враховуючи засади цивільного судочинства, зокрема визначені ст.ст. 12, 13 ЦПК України принципи змагальності та диспозитивності, суд, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами.

Аргументи відповідача ОСОБА_1, що ним не підписані наявні сторінки кредитного договору, судом відхиляються, оскільки на засвідченій представником позивача копії Договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.03.2008 (а.с 4 7 том 1), та на ксерокопії Додатку № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (том 1 а.с. 141 145, том 2 а.с. 41-46) , які досліджено судом - і на всіх його сторінках вчинено підписи сторін договору.

Доказів того, що ОСОБА_1 було укладено та підписано Кредитний договір та Додаток № 2 « Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» іншого змісту суду не надано. Крім того, відповідачами не заперечувалося, що умови Договору ними до грудня 2014 виконувалися належним чином. Судом встановлено, що по грудень 2014 ОСОБА_1 щомісячно сплачував по 110 доларів США.

Так, як встановлено судом, відповідно до умов Кредитного договору про надання споживчого кредиту сторонами визначено ануїтентний спосіб погашення кредиту: по 110 доларів США щомісячно.

Відповідно до Додатку № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», погашення основної суми кредиту повинно здійснюватися щомісячно і суми погашення збільшуються поступово щомісячно з 10,83 доларів США у квітні 2008 року до 107,97 у вересні 2027 року. Погашення процентів за користування кредитом також повинно здійснюватися щомісячно і розмір процентів поступово зменшується з 99,17 доларів США у квітні 2008 року до 2,03 долара США у вересні 2027 року. З «Графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту» вбачається, що щомісячній платіж, який ОСОБА_1, відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту, зобовязався сплачувати щомісячно до повного виконання умов Договору, складає 110 доларів США.

У Додатку № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» загальний розмір кредиту, який підлягає погашенню відповідно до визначеного графіку складає 10000 доларів США, а загальний розмір процентів за весь період користування кредитом - 15838,00 доларів США.

Відповідачі у судовому засіданні, як зазначалось вище, вказували на те, що умови Договору ними виконувалися належним чином до грудня 2014 року.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж у розмірі 110 доларів США, з яких 23,62 долари США в рахунок погашення кредиту і 86,38 долари США проценти за користування кредитом внесені 07.11.2014 року в розмірі і строк, визначений у Графіку. З 08.12.2014 ОСОБА_1 припинив виконувати взятий на себе обовязок за кредитним договором.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 погашено кредит у сумі 1313, 26 долари США і проценти в сумі 7486,97 доларів США.

Відповідач ОСОБА_1 доказів того, що ним у період до грудня 2014 року було сплачено суму більше, ніж зазначено в розрахунках заборгованості по кредиту і процентам суду не надано. Тому, суд вважає безпідставним посилання на те, що залишок заборгованості за кредитним договором складає 3399,79 грн.

Щодо посилання на інформаційні листи Національного банку України на адресу відповідачів, в яких зазначається, що в ЄІС «Реєстр позичальників» інформація щодо простроченої заборгованості ОСОБА_2 станом на 24.05.2017 - відсутні, а заборгованість ОСОБА_1, що виникла 09.12.2014 складає 3300,70 доларів США, а також неналежність наданих позивачем доказів, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 10.9 кредитного договору банк самостійно веде облік і здійснює розрахунки заборгованості позичальника відповідно до вимог НБУ та умов договору. У випадку наявності суперечок між сторонами в якості письмових доказів невиконання зобовязань позичальника, що мають пріоритетне значення, приймаються виписки про стан, первинні документи (платіжні доручення позичальника), дані балансу, надані банком і т.д., якщо позичальник не доведе недійсність наданих банком документів або не надасть інших доказів виконання своїх зобовязань за договором.

Отже, виписка по рахунку є підтвердженням виконаних за день операцій, тому згідно відомостей, що містяться у виписці по кредитному договору, 07 березня 2008 року ОСОБА_1 надано кредит у сумі 10000 доларів США.

Висновок відповідачів про те, що надані позивачем докази є неналежними, оскільки їх копії засвідчені не головним бухгалтером, а представником позивача ОСОБА_5, в порушення п. 5.2.2 внутрішньобанківського нормативного документу Облікової політики «Укрсиббанк» є помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника .

Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно вимог ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, довіреністю публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» уповноважило провідного юрисконсульта відділу аналізу та ініціювання примусового стягнення Управління організації виконавчих та позасудових процесів Департаменту зі стягнення боргів АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_5 представляти інтереси АТ «УкрСиббанк» в усіх місцевих судах, в апеляційних судах, - з усіма правами, що надані законодавством України позивачу, цивільному позивачу, для чого: згідно з п. 1.1 підписувати та подавати позовні заяви, апеляційні, касаційні скарги; згідно з п. 1.7 довіреності завіряти власним підписом копії документів, що подаються/надаються до судів у звязку з виконанням повноважень за цією довіреністю, в тому числі документів банківського обліку операцій, включаючи документи, роздруковані з електронної системи обліку АТ «УкрСиббанк», розрахунків заборгованості, виписок за рахунками клієнтів, меморіальних ордерів, ордерів-розпоряджень, заяв на видачу готівки та інших первинних та бухгалтерських документів АТ «УкрСиббанк» (а.с. 27, 167-180 том 1).

Таким чином, повноваження представника ОСОБА_5 під час розгляду справи було підтверджено відповідною довіреністю, яка оформлена відповідно до вимог чинного законодавства, є чинною та у встановленому законом порядку скасована не була.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» порядок ведення бухгалтерського обліку в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно з п. 5.1 Постанови Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Відповідно до п. 5.3 Постанови банки обовязково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій.

Згідно з п. 4.6 вказаної постанови НБУ внутрішньобанківські операції оформлюються меморіальними документами, до яких відносяться і меморіальні ордери.

Відповідно до п. 2.3 Постанови право на підписання документів надається співробітникам банку за розпорядженням керівника; у разі використання відповідного програмного забезпечення перевіряння електронних цифрових підписів відповідальних виконавців здійснюється програмними засобами технологічно повязаних структурних підрозділів автоматично. Адміністратори захисту інформації мають забезпечити розподіл відкритих ключів для здійснення таких операцій.

Таким чином, внутрішньобанківський документ, сформований в електронному вигляді підписується відповідальним співробітником за допомогою електронного підпису.

П. 5.10 вказаної постанови НБУ виписки з аналітичних рахунків з обліку внутрішньобанківських операцій роздруковуються на паперових носіях у разі потреби.

Виходячи з викладеного, представником АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_5 надано суду належним чином завірену копію виписки за особовим рахунком за 07.03.2008, яка є копією сформованого в електронному вигляді внутрішньобанківського документу, яка завірена особою з наданими їй у встановленому законом порядку на це відповідними повноваженнями.

Тому виписки за особовим рахунком за 07.03.2008 є належним та допустимим доказом у справі, який підтверджує зарахування грошових коштів в сумі 10 000 доларів США на поточний рахунок ОСОБА_1 № 2400, зазначений в п. 1.5 кредитного договору.

Крім того, одержання кредиту у розмірі 10000 доларів США відповідач ОСОБА_1 не заперечував.

Стосовно зазначення в облікових документах, датованих до 2011 року назви банку як АТ «УкрСиббанк» замість АКІБ «УкрСиббанк» слід зазначити, що свою назву публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» змінило у звязку з набранням 30 квітня 2009 року законної сили Законом України «Про акціонерні товариства», тобто зміна назви відбулася у 2009 році, відомості про що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Як було зазначено вище облік операцій в АТ «УкрСиббанк» ведеться в електронному вигляді, тож після зміни назви банку електронну систему зберігання первинних документів перевлаштоване, в усіх облікових документах незалежно від року їх складання автоматично вказується дійсна назва банку на даний час.

Відповідно до абз. 2 п. 7.2 Положення про єдину інформаційну систему «Реєстр позичальників», затверджену Постановою Правління НБУ від 27.06.2001 № 245 (з подальшими змінами) під час укладання угод про надання кредитів, гарантій, поручительства, тощо банк може передбачити, що в разі несвоєчасного погашення заборгованості за цією угодою і зарахування її до простроченої інформація про цього позичальника та його заборгованість надаватиметься до ЄІС «Реєстр позичальників».

З огляду на це, передача інформації про позичальника та його заборгованості до ЄІС «Реєстр позичальників» здійснюється на умовах, що передбачені відповідними угодами та з урахуванням вимог діючого законодавства.

Крім того, Положенням не передбачено, що інформація, яка міститься в ЄІС «Реєстр позичальників», є офіційним підтвердженням розміру заборгованості за кредитним договором. Відповідно до Положення, інформація, банком може коригуватися як на вимогу клієнта, так за ініціативою Банку.

Щодо посилання сторони відповідачів на ПостановуВерховного Суду України № 6-1451 від 14.09.2016, суд виходить з такого.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 6-1451 від 14.09.2016 судами було встановлено, що між ПАТ «КБ «Приватбанк» та Особа7 було укладено кредитний договір від 08 вересня 2008 року, за яким позивач надав позичальнику кредит у розмірі 3000 доларів США на строк до 08 травня 2009 включно. Цього ж дня з метою забезпечення виконання позичальником зобовязань за вищезазначеним договором між ПАТ «КБ «Приватбанк» та Особа8 було укладено договір поруки. У пункті 11 укладеного сторонами договору поруки зазначено, що цей договір діє до повного виконання зобовязання за кредитним договором, а із позовом до суду Банк звернувся у липні 2010 року, тобто через рік після спливу строку повернення кредиту, визначеного у договорі.

У справі, що є предметом розгляду, правовідносини між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 виникли з укладанням Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 07.03.2008 із строком його погашення до 07.03.2028. Тобто у даній справі не можуть бути застосовані висновки судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, оскільки на момент звернення до суду з позовом строк дії зобовязань за кредитним договором не скінчився.

З огляду на вищевикладене, доводи відповідачів не спростовують висновку суду про часткове задоволення вимог позивача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Сторони кредитного договору погодили всі його умови, підписавши його, тим самим посвідчили свою обізнаність та згоду з його умовами.

При укладанні договорів волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочини було вчинено в формі, встановленій законом, та вони були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а саме отримання кредитних коштів, що і було здійснено сторонами.

Тому посилання відповідача на різке подорожчання долара США (з 5,05 грн. за долар у 2008 році до 27 грн. на сьогоднішній день), форс-мажор та те, що кредитний договір є несправедливим по відношенню до них, а захищає тільки сторону банку - безпідставні.

Судом безспірно встановлено, що ОСОБА_1 виконував свої зобов'язання за кредитним договором належним чином протягом більше пяти років, що свідчить про його згоду з умовами кредитного договору, а наявність заборгованості, визначеної у позовній заяві, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повертати позикодавцеві позику в строк та в порядку, встановлені договором.

Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк їх виконання.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, статтями 610, 611 ЦК України передбачено сплату неустойки як правовий наслідок порушення чи неналежного виконання зобов'язань, встановлених укладеним договором.

Відповідно до п.1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує банку проценти.

Враховуючи вищевикладене, межі заявлених позовних вимог, з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно повинно бути стягнуто суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, яка складається з заборгованості за кредитом, пені за прострочення сплати кредиту, пені за прострочення сплати процентів, та станом на 15.10.2015 року складає у розмірі 9 117,69 доларів США 69 та 4 704, 59 коп., а також підлягає стягненню заборгованість з відповідача ОСОБА_1 у сумі 529,82 доларів США та 601, 62 коп.,

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що згідно квитанції № НОМЕР_1 від 16.10.2015 року, АТ «УкрСиббанк» було сплачено суму судового збору в розмірі 3 253, 54 грн. Враховуючи, що згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, судовий збір у вказаному розмірі підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах з кожного.

На підставі ст.ст.11, 15, 22, 509, 525, 526, 530, 536, 543, 553, 554, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 -215, 224-226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідн. НОМЕР_2) заборгованість станом на 15.10.2015 у розмірі 529 (п'ятсот двадцять дев'ять доларів США 82 центи та 601 (шістсот одна гривня) 62 коп., що складається з:

-96, 85 доларів США заборгованість по кредиту прострочена;

-432, 97 доларів США заборгованість по процентах прострочена;

-130, 94 грн. заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту;

-470, 68 грн. заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідн. НОМЕР_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 ідн. НОМЕР_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 07 березня 2008 року станом на 15.10.2015 року у розмірі 9 117 (девять тисяч сто сімнадцять доларів США 69 центів та 4 704 (чотири тисячі сімсот чотири гривні) 59 коп., яка складається з:

8 410, 92 доларів США заборгованість по кредиту строкова;

-178, 97 доларів США заборгованість по кредиту прострочена;

-88, 61 доларів США, заборгованість по процентах строкова;

-439, 19 доларів США, заборгованість по процентах прострочена;

-1037, 86 грн. заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту;

-3666, 73 грн. заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів.

У задоволенні позову про стягнення боргу з ОСОБА_2 за період з 01 січня 2015 по 29.04.2015 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідн. НОМЕР_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідн. НОМЕР_3 судовий збір на користь позивача у сумі 3 325, 54 грн. в рівних частинах з кожного.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 06.12.2018.

Суддя: І.М. Шелест