КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року м. Київ

Справа 759/1571/17

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справа: судді-доповідача: СоколовоїВ.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Миколаєць І.Ю. 01 серпня 2018 року у м. Києві, дата складання повного текст рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, Київської міської прокуратури № 8, Державного Казначейства України про стягнення моральної і матеріальної шкоди завданої громадянинові діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і слідства,

В С Т А Н О В И В

У січні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до Святошинського управління поліції Головного територіального управління Національної поліції у місті Києві, Київської міської прокуратури №8, Державного Казначейства України в якому просила суд про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 139075,61 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000000 (два мільйони) гривень. Підставою позову є незаконне рішення Держави України в особі Органу дізнання і досудового слідства. А саме позивач вказує на те, що вона органами дізнання обвинувачувалась у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. З 21 січня 2015 року до неї було обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і по 05 жовтня 2015 року вона знаходилась у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області. Вироком суду від 05 жовтня 2015 року вона була виправдана. Таким чином своїми незаконними рішеннями, діями держава в особі органу дізнання і досудового слідства, прокуратури завдала позивачу значної матеріальної і моральної шкоди.

№ апеляційного провадження:22-ц/796/2989/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, Київської міської прокуратури № 8, Державного Казначейства України про стягнення моральної і матеріальної шкоди завданої громадянинові діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду - задоволено частково.

Стягнуто з Державного Казначейства України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду за період перебування під слідством та судом з 21 травня 2015 року по 09 червня 2016 року у розмірі 21000,00 грн. (без врахування обов'язкових платежів та без врахування індексації).

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погодилась із вищезазначеним судовим рішенням ОСОБА_2, нею подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував її доводи щодо глибини моральних страждань та погіршення її стану здоров'я, у зв'язку з чим необґрунтовано визначив розмір моральної шкоди.

Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив про задоволення заявлених ними вимог в повному обсязі.

Представник Київської міської прокуратури № 8 - прокурор Семенко В.П. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Інші учасники справи своїх представників в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому, в порядку ч. 2 ст.372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

На підставі матеріалів кримінального провадження та вироку Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року, судом встановлено, що ОСОБА_2 була фактично затримана 21 січня 2015 року, після чого їй було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинене повторно. В той же день (21 січня 2015 року) позивачу було обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказані обставини були визнані і сторонами у справі.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року ОСОБА_2 визнано невинуватою у пред'явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307 КК України та виправдано у зв'язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення. Запобіжний захід стосовно позивача у вигляді тримання під вартою у Київському СІЗО № 13 Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області скасовано, звільнено її з-під варти в залі судового засідання негайно (а.с.6-15).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2016 року вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року залишено без змін (а.с.16-21).

Таким чином, позивач ОСОБА_2 перебувала під судом та слідством з 21 січня 2015 року до 09 червня 2016 року, тобто 16 місяців та 19 днів, з них під вартою 8 місяців 15 днів у період з 21 січня 2015 року по 05 жовтня 2015 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що визначений позивачем розмір моральної шкоди 2000000 (два мільйони) гривень є завищеним та таким, що не відповідає дійсним моральним стражданням позивача. Виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначив відшкодування моральної шкоди у розмірі 21000,00 грн.

Вимоги позивача про стягнення витрат пов'язаних з наданням правової допомоги в розмірі 85000,00 грн., відхилені судом з огляду на відсутність в матеріалах справи будь-якого підтвердження про сплату позивачем цієї суми.

Суд також не задовольнив вимогу позивача про стягнення майнової шкоди пов'язаної з втратами доходу у розмірі 54075,61 грн., оскільки встановлено, що на момент затримання, позивач не працювала, відсутні будь-які підтвердження таких втрат, а також нічим не підтверджений причинно-наслідковий зв'язок між порушенням відносно позивача кримінальної справи та втратою доходів.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди.

Статтями 23,1167 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст. 1176 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч.6 ст. 1176 ЦК України).

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.7 ст. 1176 ЦК України).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1, п. 2 частини першої статті 2 та частиною п'ятою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до статті 8 Закону України від 07 грудня 2017 року «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 01 січня 2018 року мінімальна заробітна плата становить 3723 (три тисячі сімсот двадцять три) гривні.

Питання відшкодування матеріальної шкоди врегульовані положеннями ст.ст. 22, 1166 ЦК України. Так, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В порядку ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З наведених обставин справи вбачається, що суд першої інстанцій, встановивши, що внаслідок незаконного затримання, застосування запобіжного заходу, притягнення до кримінальної відповідальності та засудження позивачу заподіяно моральну шкоду, дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, судом не враховано, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, тобто виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. При цьому законодавством визначена нижня межа розміру моральної шкоди, тобто мінімально допустимий її розмір, але суду залишено право самостійного визначення розміру заподіяної шкоди з урахуванням індивідуальних обставин справи і верхньої межі наведений Закон не визначає. А тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), інших обставин, а також засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вже вказано вище, позивач перебувала під судом та слідством з 21 січня 2015 року до 09 червня 2016 року, тобто більше 16 місяців. Таким чином, мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має становити 59568 гривень. Однак приблизно половину цього строку, а саме 8 місяців 15 днів у період з 21 січня 2015 року по 05 жовтня 2015 року, позивач перебувала під вартою, будучи обмеженою у свої правах.

Таким чином, врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, періоду перебування позивача під слідством, що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків, тяжкість таких змін, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, апеляційний суд вважає, що оцінюючи моральну шкода в сумі 75000 (сімдесят п'ять тисяч) гривень будуть дотримані вимоги як наведеного Закону, так і засади розумності і справедливості.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необхідності врахування погіршення стану здоров'я позивача, оскільки матеріали справи місять дані про наявність захворювання очей і перебування під наглядом лікаря з 2016 року, тобто стан здоров'я після перебування під слідством, натомість відсутні дані про стан здоров'я до початку слідства, що унеможливлює здійснення аналізу такого стану та доведення наявності причинного зв'язку саме з незаконним перебуванням під слідством.

Отже, місцевий суд неправильно застосував положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», визначивши розмір відшкодування виходячи виключно з власних переконань, без наведення належної аргументації, без врахування розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування позивача під слідством на момент відшкодування, та визначив розмір такої шкоди без урахування характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат.

До того ж судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави. А положення ст. 1176 ЦК України покладають обов'язок по відшкодуванню шкоди на державу.

Згідно зі ст. 43 БК України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Таким чином, Державна казначейська служба України (Казначейство) виступає представником Держави у вказаних правовідносинах, а стягнення проводиться з Держави Україна.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо правильності вирішення судом першої інстанції позовних вимог про відшкодування майнової шкоди та витрат на правову допомогу. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин упущеної вигоди у розмірі визначеному позивачем, тобто обставин, які б свідчили, що позивач реально могла одержати дохід у розмірі 54075,61 грн. за звичайних обставин, так як позивач на час початку слідства не мала постійного місця роботи і існування інших джерел доходу також не довела. Докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 85000 грн. суду також представлені не були. Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення цих позовних вимог відповідає обставинам справи і вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права лише в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, а тому в цій частині рішення суду пілягає скасуваню з ухваленням в цій частині нового рішення. В частині вирішення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм чинного законодавству, а тому підстав для скасування не вбачається.

Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом та апеляційною скаргою була звільнена від сплати судового збору, то вказані витрати компенсації їй не підлягають. Такі витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 серпня 2018 року - скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, та постановити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Держави України в особі Державного Казначейства України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду за період перебування під слідством та судом з 21 травня 2015 року по 09 червня 2016 року у розмірі 75000 (сімдесят п'ять тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 07 грудня 2018 року.