Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/5/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06.12.2018смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді: Вадовської А.В.,

за участю секретаря: Кравець Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 селищної ради Доманівського району Миколаївської області, ОСОБА_4 про визнання незаконним і скасування рішення виконкому селищної ради та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 селищної ради Миколаївської області.

У ході судового розгляду позивач збільшив та уточнив позовні вимоги, залучив до участі відповідача ОСОБА_4 та просить визнати незаконним і скасувати рішення виконкому селищної ради, скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, визнати дійсним договору купівлі-продажу квартири.

Позов мотивований тим, що 21 вересня 1999 р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (Свободи) в смт.Доманівка Миколаївської області.

Квартира належала продавцеві ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.06.1999 р.

Договір був зареєстрований Вознесенською філією Універсальної біржі Південь за №134 21 вересня 1999 р.

Восени 1999 р. він надав квартиру для проживання своїй доньці ОСОБА_5 (на той час ОСОБА_6) та членам її сімї: доньці ОСОБА_6 та чоловіку ОСОБА_2, з яким вона проживала з 1998 р. однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

06 грудня 2001 р. за згодою позивача його дочка ОСОБА_7 та онука ОСОБА_6 були зареєстровані у вказаній квартирі.

09 вересня 2002 р. за згодою позивача у квартирі був зареєстрований онук ОСОБА_8

12 грудня 2003 р. дочка позивача ОСОБА_7 з відповідачем ОСОБА_2 уклали шлюб.

Восени 2006 р. донька з дітьми виїхала до м.Миколаїв, залишивши у квартирі спільно придбане з відповідачем ОСОБА_2 майно.

Тривалий час донька ОСОБА_9 з відповідачем припиняли та відновлювали подружні стосунки.

Восени 2012 р. вони розірвали шлюб за рішенням Доманівського районного суду.

Відповідач ОСОБА_2 після розірвання шлюбу тривалий час користувався квартирою, в якій залишилися і правовстановлюючі документи на неї.

Восени 2016 р. позивач ОСОБА_1 від відповідача ОСОБА_2 дізнався, що останній давно оформив документи на квартиру, за якими вона є його приватною власністю.

Оскільки дочка з онуками не мала наміру повертатися до смт.Доманівка, позивач ОСОБА_1 вирішив її продати, але не знайшов документи на квартиру.

Звернувшись до БТІ з приводу відновлення втрачених документів, дізнався, що квартира дійсно переоформлена на ОСОБА_2

При розгляді у ОСОБА_3 районному суді справи про поділ майна подружжя ОСОБА_2 позивачеві стало відомо, що належна йому квартира є предметом спору у цій справі і власністю ОСОБА_2

Отримавши копії документів у справі про поділ майна, дочка позивача ОСОБА_5 надала позивачеві копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.12.2004 р. на ім'я ОСОБА_2, виданого на підставі рішення виконкому ОСОБА_3 селищної ради Доманівського району Миколаївської області від 03.11.2003 р.; копію витягу про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно від 02.12.2004 р. №5679479.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що виконавчим комітетом ОСОБА_3 селищної ради грубо порушене його право приватної власності на майно, гарантоване ст.41 Конституції України.

У відповідності до п.10 ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст.393 ЦК України рішення виконавчого комітету є незаконним та підлягає скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 спірну квартиру придбав у ОСОБА_4 Умови договору купівлі-продажу були повністю виконані сторонами, жодних претензій сторони один до одного не мали. Проте договір не був посвідчений нотаріально, станом на дату його укладення позивачеві не було відомо про обов'язкову нотаріальну форму договору купівлі-продажу, оскільки договір укладався у відповідності до ст.15 Закону України Про товарну біржу, яка не вимагала нотаріального її посвідчення, про що і зазначено у договорі.

На теперішній час позивач не може нотаріально посвідчити договір, оскільки право власності на квартиру незаконно зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2

З вищезазначених підстав в остаточній редакції позовної заяви позивач ОСОБА_1 просив, посилаючись на вищевикладене та норми ст.15 Закону України Про товарну біржу, ст.ст.47, 227 ЦК УРСР, визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (Свободи) в смт.Доманівка Миколаївської області, укладений 21.09.1999 р. між ОСОБА_4 та позивачем, зареєстрований Вознесенською філією Універсальної біржі Південь за №134; визнати незаконним та скасувати на підставі п.10 ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст.393 ЦК України рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 селищної ради Доманівського району Миколаївської області 2004 р. Про визнання права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 (Свободи) в смт.Доманівка Миколаївської області скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02.12.2004 р., видане на ім'я ОСОБА_2 на вказану квартиру.

У судове засідання з розгляду справи по суті сторони не з'явилися.

Позивач ОСОБА_1 надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та розглянути справу у його відсутність.

Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_2 надали письмові заяви, в яких повністю визнали позовні вимоги та просили справу розглядати без їх участі.

Представник відповідача ОСОБА_3 селищної ради ОСОБА_10 у письмовій заяві просила справу розглядати без її участі.

Зважаючи на письмові заяви сторін, суд розглянув справу у їх відсутність за наданими письмовими матеріалами.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Так, із матеріалів справи встановлено, що 21 вересня 1999 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3.

За умовами договору ОСОБА_4 за 5000 грн. продав, а ОСОБА_1 купив зазначену квартиру. Сторони кожний зі свого боку виконали всі умови договору, що підтверджується письмовим договором №134 від 21.09.1999 р., посвідченим Вознесенською філією Універсальної біржі Південь.

Право власності продавця ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 підтверджене свідоцтвом про право власності на житло, виданим на підставі розпорядження ОСОБА_3 районної Ради народних депутатів Миколаївської області за №572 від 20.06.1995 р.

Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

На виконання вимог ч.2 ст.227 ЦК УРСР (1963 року) договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований у Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації Миколаївської області в реєстровій книзі №13 під реєстровим №1821 за ОСОБА_1, що підтверджене довідкою КП Вознесенське МБТІ за №64 від 25.03.2002 р.

За змістом статтей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Реєстрація Вознесенським міжміським бюро технічної інвентаризації Миколаївської області за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на березень 2002 року не суперечила чинному законодавству.

Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею (п.9 у додатку 1 до вказаної Інструкції).

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року за №1952-IV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Покупець ОСОБА_1 повністю виконав умови договору купівлі-продажу квартири, сплатив за придбане майно 5000 грн., договір відповідно до частини 2 статті 227 ЦК УРСР зареєстрований у ВМБТІ.

На сьогодні посвідчення договору у нотаріальному порядку є неможливим через реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень права власності на спірну квартиру відповідачем ОСОБА_2 на підставі дубліката свідоцтва про право власності САА №164551 від 02.12.2004 р.

З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 21.09.1999 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, зареєстрованого Вознесенською філією Універсальної біржі Південь за №134;

Посилання представника ОСОБА_11 у відзиві на позов про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду не заслуговують на увагу, оскільки відповідач ОСОБА_2, інтереси якого представляв представник, у письмовій заяві визнав позов.

Крім цього, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Особа, яка зареєструвала право власності на об'єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Наймач (у даній справі ОСОБА_2, який проживав у квартирі з дозволу власника ОСОБА_1І.) мав право тимчасового володіння ним. Право володіння житлом залишається в його власника, який не втрачає це право навіть тоді, коли інша особа використовує таке майно протиправно.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. А тому негаторний позов може бути пред'явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Така правова позиція викладена у Постанові ОСОБА_12 Верховного Суду у справі № 653/1096/16-ц від 04.07.2018 р.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні акти органів та посадови осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (ч.1 ст.393 ЦК України).

Зважаючи на зазначені законодавчі норми та викладені вище обставини позов у частині визнання незаконним рішення виконавчого комітету про визнання права власності на спірну квартиру за відповідачем ОСОБА_2 та скасування свідоцтва про право власності підлягає повному задоволенню, як незаконні та такі, що порушують право власності ОСОБА_1

Реєстрацією права власності на квартиру за відповідачем ОСОБА_2 на підставі дубліката свідоцтва про право власності на квартиру порушене гарантоване законом право власності на квартиру ОСОБА_1

Порушене право ОСОБА_1 відповідно до ст.ст.3, 15, 16 ЦК України підлягає захисту.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Порушене право підлягає захисту шляхом визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 селищної ради Миколаївської області №142 від 17.12.2004 р. в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_2 Леонідовичемду та визнання недійсним свідоцтва про право власності САА №164551 від 02.12.2004 р. на квартиру АДРЕСА_4, дублікат якого серії САЕ №629070, виданий 26.12.2012 р. виконавчим комітетом ОСОБА_3 селищної ради.

Згідно ст.141 ЦПК України на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним судові витрати у розмірі 1102,40 коп. з ОСОБА_3 селищної ради та 640 грн. з ОСОБА_4.

Керуючись ст.ст.6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири №438 (чотириста тридцять вісім) у будинку №5 (п'ять) по вул.Радянської Армії (Свободи) в смт.Доманівка Миколаївської області, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 21 вересня 1999 р. в м.Вознесенськ Миколаївської області та зареєстрований Вознесенською філією Універсальної біржі Південь за №134.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 селищної ради Миколаївської області №142 від 17.12.2004 р. в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_2.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності САА №164551 від 02.12.2004 р. на квартиру АДРЕСА_4, дублікат якого серії САЕ №629070, виданий 26.12.2012 р. виконавчим комітетом ОСОБА_3 селищної ради на ім'я ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІІН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 селищної ради () на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1 102 (однієї тисячі ста двох) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили через 30 днів, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У відповідності до п.15.5 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України у новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Миколаївського апеляційного суду або через Доманівський районний суд Миколаївської області.

Суддя : ОСОБА_13