АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4492/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 серпня 2018 року м. Київ

справа № 2-614/11

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Шебуєва Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка подана представником ОСОБА_3,

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 8 квітня 2016 року, постановлене у складі судді ОСОБА_21.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», Відкрите акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, завданих внаслідок ДТП,

встановив:

У серпні 2010 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, завданих внаслідок ДТП. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 травня 2010 року об 11 год. 25 хв. у м. Києві на перехресті вул. НижнійВал - вул. Почайнинська трапилась дорожньо-транспортна пригода.

Відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1, проїхав перехрестя вул. Верхній Вал - вул. Почайнинська на червоний колір світлофора, що забороняє рух, не зупинившись на знак 2.2 (проїзд без зупинки заборонено), не переконався, що це буде безпечно, не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в результаті чого вчинив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, що привело до пошкодження обох транспортних засобів.

Зазначив, що власником автомобіля НОМЕР_2 є ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Працівниками ДАІ відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Постановою Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 340 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 Апеляційним судом м. Києва 12 серпня 2010 року винесено постанову про скасування постанови Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2010 року та закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Апеляційним судом м. Києва під час апеляційного провадження було допитано свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що безпосередньо володіють даними відносно фактів настання ДТП, а також взято до уваги висновок спеціаліста автотехніка №13-10 від 02 серпня 2010, ДП «Київська обласна багатопрофільна лабораторія» науково-дослідного експертно-криміналістичного центру.

Вважає, що працівники ДАІ невірно та неповно дослідили обставини ДТП, не опитали всіх свідків, не перевірили пошкодження транспортних засобів, не дослідили рух транспортних засобів з врахування вимог встановлених на місці ДТП дорожніх знаків, внаслідок чого протокол про адміністративне правопорушення оформили невірно з порушенням норм закону відносно невинної особи. В подальшому такі ж порушення допустив Подільський районний суд м. Києва при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

Оскільки постановою Апеляційного суду м. Києва було встановлено відсутність будь-яких порушень правил дорожнього руху зі сторони позивача, а також, що в даному ДТП було два учасники, винною особою є другий учасник ДТП - відповідач ОСОБА_4, останній не був присутній на розгляді справи у суді першої та апеляційної інстанцій , в матеріалах справи про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні будь-які дані відносно того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, а тому вважає, що відповідальність за нанесений збиток має нести особисто відповідач.

Для визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження у СПД - ОСОБА_10, (який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача Фонду державного майна України МФ № 3432 від 12 лютого 2005 року). За результатами автотоварознавчого дослідження складено звіт №7041 від 02 серпня 2010 року, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП, становить 104 847 грн. 25 коп. За проведення автотоварознавчого дослідження позивач сплатив 800 грн.

Відповідно до ст. 1187, 1166 ЦК України вважає, що завдана шкода позивачу має бути повністю компенсована відповідачем ОСОБА_4, тому просив стягнути з відповідача вартість матеріального збитку у розмірі 104847 грн. 25 коп., вартість проведення автотоварознавчого дослідження - 800 грн., вартість проведення автотехнічного дослідження у розмірі 515 грн. 52 коп., а всього стягнути 106 162 грн. 77 коп.

Додатково позивач зазначив, що зазнав душевних страждань, які пов'язані з ДТП, внаслідок пошкодження його автомобіля. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивач оцінює в 5 000 грн. Також просив стягнути з відповідача понесені ним витрати по сплаті правової допомоги у розмірі 10000 грн. та судові витрати.

Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь вартість матеріального збитку - 104 847 грн. 25 коп., вартість проведення авто-технічного дослідження КНСЕУ від 07.03.2014 року - 4000 грн., вартість проведення авто-технічного дослідження - 515 грн. 52 коп., вартість проведення авто товарознавчого дослідження - 800 грн., а всього стягнути 110 162 грн. 77 коп.; також відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. та сплачені судові витрати.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 8 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на грубе порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо порядку виготовлення і видачі копії повного рішення суду, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказував, що суд першої інстанції порушив його право на своєчасне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки після неодноразового подання заяви про його видачу, повний текст рішення отримав лише через два роки після оголошення вступної та резолютивної частини рішення. Крім того, посилався на те, що провадження у справі відкрито 2 вересня 2010 року, а оскаржуване рішення прийнято 8 квітня 2016 року, тобто розгляд цієї справи тривав більше п'яти з половиною років та два роки тривало виготовлення повного рішення суду. Наведене свідчить про недотримання судом вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 157 ЦПК України щодо розумності строків розгляду цієї справи.

Крім того, судом першої інстанції не було надано жодної оцінки висновку №0776 від 7 березня 2014 року (а.с 225, т. 1) експертного дослідження обставин і механізму ДТП, який повністю суперечить висновку авто-технічної та транспортно-трасологічної судової експертизи від 31 жовтня 2014 року №5383/5384/14-52, який суд взяв за основу при винесенні оскаржуваного рішення.

Як вбачається зі змісту вищезазначених експертиз, вони суперечать одна одній та мають кардинально різні висновки експертів. При цьому суд першої інстанції жодним чином не спростував доводів викладених експертом у висновку №0776 від 07 березня 2014 року та жодним чином не обґрунтував, з яких підстав він відхиляє даний висновок та не бере його до уваги.

Також, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про неприйняття до уваги висновку спеціаліста №13-10 від 02 серпня 2010 року, який складений спеціалістом ОСОБА_11, що був наданий позивачем, який на думку суду не мав права складати висновок №13-10, оскільки цей спеціаліст начебто відсутній в Реєстрі атестованих судових експертів. Вказував, що ОСОБА_11 є експертом Експертної служби МВС України, в яких є власна база даних атестованих судових експертів, яка відповідно до Положення про базу даних атестованих судових експертів Експертної служби МВС України затвердженого Наказом МВС України 15 червня 2011 року №333 ведеться в Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі Міністерства внутрішніх справ України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - ОСОБА_12 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною та просила залишити скаргу ОСОБА_2 без задоволення, посилаючись на те, що апеляційна скарга взагалі не містить будь-яких зауважень довисновку експертів КНДІСЕ від 31 жовтня 2014 №5383/5384/14-52, а тому не зрозуміло, з чим саме не погоджується позивач. При цьому судова експертиза була призначена за клопотанням як відповідача, так і позивача, які погодили дану державну експертну установу, питання експертам, умови оплати. Проте позивач на стадії проведення судової експертизи відмовився сплачувати свою частину вартості, у зв'язку з чим відповідачу довелось брати всі витрати на себе.

15 лютого 2016 року судові експерти КНДІСЕ ОСОБА_13 та ОСОБА_14 під присягою експерта надавали пояснення у судовому засіданні. Позивач, не погоджуючись із результатами судової експертизи, з клопотанням про проведення повторної або додаткової судової експертизи не звертався. В позовній заяві позивач стверджує, що за його заявою була проведена авто-технічна експертиза, однак було проведене авто-технічне дослідження, за результатами якого був складений відповідно не висновок експерта, а висновок спеціаліста. Саме наявність у матеріалах справи трьох взаємосуперечливих досліджень стало однією з підстав призначення судової експертизи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_15 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_16 вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутність у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 травня 2010 року о 11 год. 25 хв. в м. Києві на перехресті вул. Нижній Вал - вул. Почайнинська в м. Києві за участю сторін, а саме водія ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_2, та водія ОСОБА_4, який керував автомобілем «Фольксваген Гольф», д.н. НОМЕР_1, сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої були пошкоджені транспортні засоби, власникам завдано матеріальної шкоди.

Відповідно до протоколу, складеного 31 травня 2010 року працівником ІВОМДТП Подільського ВДАІ, ОСОБА_2 31 травня 2010 року о 11 год. 25 хв. в м. Києві на перехресті вул. НижнійВал - вул. Почайнинська в м. Києві, керуючи автомобілем НОМЕР_2, при ввімкненні сигналу світлофору, що дозволяє рух, водій не дав дорогу автомобілю «Фольксваген Гольф», д.н. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, який завершував рух через перехрестя, внаслідок чого порушив п.16.5 ПДР України (а.с.156, том 1).

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2010 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнено до штрафу у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с.171, том 1).

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2010 року апеляцію ОСОБА_2 задоволено, постанову Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2010 року скасовано, провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.208-209,том 1).

Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції прийняв до уваги висновок авто-технічної та транспортно-трасологічної експертизи 31 жовтня 2014 року №5383/5384/14-52, складений старшими судовими експертами відділу авто-технічних видів досліджень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, ОСОБА_14 та ОСОБА_13, за результатами проведеної експертизи, призначеної ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 березня 2014 року.

Відповідно до вказаного висновку, за обставин, що викладені в дослідницькій частині, водій автомобіля Volksvagen ОСОБА_17 своїми односторонніми діями не мав технічної можливості уникнути даної ДТП шляхом застосування гальмування автомобіля до зупинки, як того вимагає п.12.3 ПДР та відповідно його дії не суперечили вимогам п. 12.3 ПДР.

В свою чергу, враховуючи проведене вище дослідження, а також наявний факт зіткнення транспортних засобів (автомобілів Volksvagen та Chrysler), можна дійти висновку, що дії водія автомобіля Chrysler ОСОБА_2 з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 16.5 ПДР.

За умов, що викладені в дослідницькій частині, регламентувати та оцінювати дії водія автомобіля Volksvagen ОСОБА_17 відносно вимог дорожнього знаку 2.2 ПДР «Проїзд без зупинки заборонено» та відповідно дорожньої розмітки 1.12 ПДР «стоп-лінія» з технічної точки зору не доцільно, вони доцільні лише за умови непрацюючого світлофорного об'єкту по напрямку руху автомобіля Volksvagen.

Враховуючи зазначений висновок судової експертизи, оцінюючи його у сукупності з іншими наявними у справі доказами, поясненнями експертів, яких судом було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, а також допитано в судовому засіданні під присягою, суд виходив з того, що вина відповідача ОСОБА_4 у спричиненні даної ДТП, а відтак і у заподіянні матеріальних збитків та моральної шкоди позивачу ОСОБА_2 - відсутня. Тому підстав для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності не вбачається.

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, які оцінені судом відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції).

Доводи апеляційної скарги позивача про наявність обов'язкових підстав для скасування рішення суду з огляду на наявність процесуальних порушень щодо строків розгляду даної справи та строків виготовлення повного тексту рішення суду, а також виготовлення повного тексту рішення після того, як суддя ОСОБА_21. 05.09.2017 року була звільнена у відставку, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вичерпний перелік порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, наведено у ч. 3 ст. 376 ЦПК України, до яких порушення процесуальних строків не належить.

Підстави, визначені у ч. 3 ст. 376 ЦПК України, як обов'язкові підстави для скасування судового рішення, зокрема: справу розглянуто неповноважним складом суду (п.1); судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні ( п.5), колегією суддів не встановлені.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції належним чином не надав оцінки іншим наявним у справі доказам, в тому числі висновку експертного дослідження № 0776 від 07.03.2014 року, не спростував твердження і доводи позивача, колегія суддів не приймає до уваги як підставу для скасування рішення, оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, відповідають обставинам справи, які суд першої інстанції з'ясував повно та всебічно.

Посилання позивача та його представників на те, що судом необґрунтовано не прийнято до уваги висновок спеціаліста № 13-10 від 02 серпня 2010 року, тоді як ОСОБА_11 є експертом експертної служби МВС України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з даного висновку, в ньому безпосередньо зазначено, що це «Висновок спеціаліста», складений та підписаний спеціалістом ОСОБА_11 за результатами проведення авто-технічного дослідження. Жодних вказівок про те, що висновок спеціаліста складений у відповідності до вимог Закону України «Про судову експертизу», він не містить, тому не може замінювати висновку експерта.

Відповідно до положень ст. 53, 54, 64, 66 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) висновок спеціаліста є письмовим доказом, а не висновком експерта, та оцінюється в сукупності з іншими доказами, добутими по справі.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 8 від 30.05.97

«Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» , акти чи інші документи, в тому числі відомчі, де зазначаються обставини, встановлені із застосуванням спеціальних знань (наприклад, про причини аварії, вартість ремонту, розмір нестачі матеріальних цінностей), не можуть розглядатися як висновок експерта та бути підставою для відмови в призначенні експертизи, навіть якщо вони одержані на запит суду, органу дізнання, слідчого або адвоката.

При цьому суд першої інстанції правильно зазначив, що висновок спеціаліста від 02 серпня 2010 року складений за заявою представника позивача, на підставі документів, наданих позивачем, що викликає у суду сумніви в його об'єктивності.

Відповідно до вказаного висновку спеціаліста №13-10: «Водій автомобіля Фольксваген повинен був діяти згідно вимог п.8.7.3 е) ПДР - червоний сигнал світлофора забороняє рух, розмітка 1.12 (стоп лінія), знак 2.2 (Проїзд без зупинки заборонено) і п. 10.1 ПДР - перед початком руху… водій повинен переконатися що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. З технічної точки зору причиною зіткнення автомобілів є дії водія автомобіля Фольксваген, які не відповідали вимогам п. 8.7.3 е) ПДР, розмітки 1.12 (стоп лінія), знаку 2.2. (Проїзд без зупинки заборонено) і п. 10.1 ПДР.

Відповідно до пояснень позивача, що були надані ним працівникам ДАІ 31 травня 2010 року та містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення ( а.с. 64, том 2), позивач пояснював, що він рухався по вул. Нижній Вал, під'їжджаючи до регульованого перехрестя вул. Нижній Вал - вул. Почайнинська, зупинився на червоний сигнал світлофора. Розпочав рух на зелений сигнал світлофора…. Автомобіль Фольксваген Гольф бачити не міг, оскільки автомобіль ОСОБА_2 стояв перед світлофором в крайній правій смузі, а автомобілі, що стояли в лівих двох смугах, перекривали йому видимість перехрестя.

Відповідно до пояснень відповідача ОСОБА_4 від 31 травня 2010 року, що були надані працівникам ДАІ, він рухався по вул. Почайнинська, на перехресті з вул. Верхній Вал проїхав на зелений сигнал світлофору до вул. Нижній Вал, де зупинився під знаком «Стоп». Потім почав рухатись через вул. Нижній Вал, коли з правої сторони автомобіль Крайслер, що рухався в крайньому правому ряду, в'їхав у праву сторону його автомобіля. Коли він перетинав перехрестя, то всі автомобілі справа стояли, тому він і продовжив рух, раптово з крайнього правого ряду вискочив автомобіль «Крайслер», вдарив його автомобіль в праву бокову частину, не давши завершити проїзд перехрестя ( а.с. 65, том 1).

Як вбачається з матеріалів справи, 02 березня 2011 року за заявою відповідача ОСОБА_4, експертом Київського НДІ судових експертиз також було проведено авто-технічне дослідження, за результатами якого складено висновок № 2103/11-18 експертного дослідження по факту ДТП. Відповідно до вказаного дослідження :

- з моменту виїзду на перехрещення проїзних частин вул. Почайнинської - вул. НижнійВал і до моменту зіткнення автомобіль Фольксваген ( водій ОСОБА_4.) подолав відстань,10,0 м., при цьому автомобіль Крайслер ( водій ОСОБА_2.) подолав втричі меншу відстань - 3,0 м.;

- розташування місця зіткнення автомобілів Крайслер та Фольксваген свідчить про те, що до моменту зіткнення автомобіль Фольксваген безперешкодно подолав дві смуги руху, не проконтактувавши з жодним із транспортних засобів в цих смугах;

- автомобіль Крайслер своєю передньою частиною контактував з середньою боковою частиною автомобіля Фольксваген, а не з передньою його частиною.

Перераховані обставини вказують на ознаки того, що в даній дорожній обстановці автомобіль Фольксваген є транспортним засобом, що завершував рух через перехрестя вул. Почайнинська та вул. Нижній Вал.

Відповідно до вказаного висновку від 02 березня 2011 року в даній дорожній обстановці водію автомобіля Крайслер ОСОБА_2 з технічної точки зору належало діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 та 16.5 ПДР, а водію автомобіля Фольксваген ОСОБА_4 - у відповідності з вимогами п. 12.3 ПДР.

Дії водія автомобіля Крайслер ОСОБА_2 з технічної точки зору не відповідали вимогам п.10.1, 16.5 ПДР.

В діях водія автомобіля Фольксваген ОСОБА_4 в даній дорожній обстановці невідповідності вимогам п.12.3 ПДР з технічної точки зору не вбачається ( а.с. 245-252, том 1).

Як вбачається з матеріалів справи, з огляду на наявність двох протилежних висновків спеціалістів: від 02 вересня 2010 року, наданого позивачем, та від 02 березня 2011 року, наданого відповідачем, ухвалою суду першої інстанції від 19 вересня 2012 року по справі була призначена судова авто-технічна експертиза, на вирішення якої було поставлено 11 запитань, серед яких питання - дії кого з водіїв з технічної точки зору стали причиною виникнення ДТП.

29 липня 2013 року матеріали справи були повернуті до суду без виконання експертизи із заявою експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про відмову від давання висновку, оскільки поданих матеріалів недостатньо для проведення судової авто-технічної експертизи ( а.с. 160 , том 2).

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 13 серпня 2013 року була скасована постанова судді Подільського районного суду м. Києва від 27 червня 2013 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, а провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Апеляційним судом м. Києва прийнято нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрито на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КпАП України у зв'язку із закінченням строків передбачених ст. 38 КпАП України.

При цьому апеляційний суд у постанові зазначив, що встановлення факту, хто саме з учасників ДТП, що мала місце 31 травня 2010 року на перехресті вул. Н.Вал - вул. Почайнинська за участі водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_4 порушив правила дорожнього руху, які призвели до пошкодження автомобілів та заподіяння матеріальної шкоди, мають вирішуватись у цивільному процесі ( а.с.169-170, том 2).

У березні 2014 року позивачем було надано до суду першої інстанції висновок № 0776 експертного дослідження обставин і механізму ДТП, складений за заявою позивача ОСОБА_2 експертом Київської незалежної судово-експертної установи, відповідно до якого з технічної точки зору, причиною виникнення зіткнення автомобілів Фольксваген та Крайслер є невідповідність дій водія автомобіля Фольксваген Гольф ( водій ОСОБА_4.) вимогам п.8.7.3е Правил дорожнього руху ( а.с. 225-240 , том 2).

З огляду на наявність вищевказаних суперечливих висновків судом першої інстанції ухвалою від 25 березня 2014 року була призначена судова авто-технічна експертиза, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

За результатами проведеної авто-технічної та транспортно-трасологічної експертизи старшими судовими експертами відділу автотехнічних видів досліджень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_14 та ОСОБА_13 було складено 31 жовтня 2014 року висновок експертів №5383/5384/14-52.

У висновку зазначено, що пояснення водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в частині напрямку руху керованих ними транспортних засобів перед пригодою, орієнтовного розташування відносно границь проїзної частини, а також виїзду на перехрестя обох транспортних засобів на дозволяючий сигнал світлофора не містять суттєвих протиріч між собою та зафіксованою слідовою інформацією, а тому можуть вважатись з технічної точки зору спроможними.

В даній дорожній обстановці водій автомобіля Volksvagen ОСОБА_4 з моменту виникнення небезпеки повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР.

В свою чергу, водій автомобіля Chrysler ОСОБА_2 в даній дорожній обстановці повинен був діяти у відповідності до вимог п. 16.5 ПДР. ( У разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, що завершують перехід).

За обставин, що викладені в дослідницькій частині, водій автомобіля Volksvagen ОСОБА_17 своїми односторонніми діями не мав технічної можливості уникнути даної ДТП шляхом застосування гальмування автомобіля до зупинки, як того вимагає п.12.3 ПДР та відповідно його дії не суперечили вимогам п. 12.3 ПДР.

В свою чергу, враховуючи проведене вище дослідження, а також наявний факт зіткнення транспортних засобів (автомобілів Volksvagen та Chrysler), можна дійти висновку, що дії водія автомобіля Chrysler ОСОБА_2 з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 16.5 ПДР.

За умов, що викладені в дослідницькій частині, регламентувати та оцінювати дії водія автомобіля Volksvagen ОСОБА_17 відносно вимог дорожнього знаку 2.2 ПДР «Проїзд без зупинки заборонено» та відповідно дорожньої розмітки 1.12 ПДР «стоп-лінія» з технічної точки зору не доцільно, вони доцільні лише за умови непрацюючого світлофорного об'єкту по напрямку руху автомобіля Volksvagen.(а.с.46-57, том 3).

Колегія суддів вважає обґрунтованим покладення в основу рішення зазначеного висновку судової експертизи, складеного комісією експертів КНДІСЕ, оскільки він відповідає вимогам ст. 147 ЦПК України ( в редакції на час вирішення справи судом першої інстанції), містить докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання.

Також висновок судової експертизи відповідає положенням ч. 4 ст.147 ЦПК України, яка вимагає обов'язкового зазначення у висновку експерта, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. Крім того, експерти КНДІСЕ ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були допитані в судовому засіданні під присягою з питань, що викладені ними у висновку експертизи (а.с.131-134, том 3).

Відсутність у оскаржуваному судовому рішенні оцінки показам свідків, допитаних судами при розгляді цивільної справи та справи про адміністративне правопорушення, не впливає на висновки суду в цілому, оскільки судом в основу рішення покладено висновок авто-технічної та транспортно-трасологічної судової експертизи, в якому зазначено, що визначення дійсного сигналу світлофорного об'єкту для напрямку руху автомобіля Фольксваген з місця знаходження свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_7 візуальним шляхом не можливе. З пояснень цих свідків не зрозуміло, на якій ділянці проїзної частини перехрестя вул. Верхній Вал, вул. Нижній Вал, вул. Почайнинська автомобіль Фольксваген рухався на червоний сигнал світлофору (мається на увазі виїзд на перехрестя вул. Верхній Вал - вул. Почайнинська, чи рух безпосередньо на самому перехресті), що в комплексі унеможливлює використання в якості вихідних даних пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в частині сигналу світлофорного об'єкту, на який здійснював проїзд перехрестя вул. Верхній Вал - вул. Почайнинська автомобіль Фольксваген ( а.с.54, т.3).

Отже, враховуючи ту обставину, що вини відповідача ОСОБА_4 у спричиненні даної ДТП та пошкодженні автомобіля позивача судом не встановлено, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача щодо невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка подана представником ОСОБА_3, - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 8 квітня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 10 серпня 2018 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.