Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 339/37/17

провадження № 61-32669св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - Долинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, правонаступником якого є Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області,

представник позивача - Павлів ВітаІванівна,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Козаківська сільська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, яке є правонаступником Долинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області у складі судді Головено О. С. від 17 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області у складі колегії суддів: Васильковського В. М., Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В. від 25 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2017 року Долинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі - Долинське об'єднане УПФУ Івано-Франківської області) звернулось до суду з указаним позовом до ОСОБА_5, у якому просило стягнути з відповідача на його користь завдану шкоду у вигляді надміру виплаченої пенсії у розмірі 7 652 грн 32 коп.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_5 з 20 червня 2013 року перебує на обліку в Долинсьому об'єднаному УПФУ Івано-Франківської області та отримувала пенсію за віком як державний службовець. Долинське об'єднане УПФУ Івано-Франківської області зазначало, що ОСОБА_5, отримуючи пенсію у відповідності до Закону України «Про державну службу в органах місцевого самоврядування», не мала права працювати за договором про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку Козаківської сільської ради, внаслідок чого виникла переплата пенсії у період з квітня по вересень 2015 року, яку позивач просив стягнути відповідно до вимог статті 1212 ЦК України.

Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 17 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з відсутності як допущення відповідачем будь-яких порушень чи зловживань, які б призвели до виникнення переплати пенсії, так і приховання ОСОБА_5 отримання винагороди за надання послуг згідно з укладеними договорами.

Ухвалою апеляційного суду від 25 квітня 2017 року апеляційну скаргу Долинського об'єднаного УПФУ Івано-Франківської області відхилено, рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 17 березня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, яке є правонаступником Долинського об'єднаного УПФУ Івано-Франківської області, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, зі змісту наданого позивачем цивільно-правового договору вбачається, що остання виконувала обов'язки саме головного бухгалтера на постійній основі, а не надання послуг з ведення бухгалтерського обліку; у період з 01 квітня 2015 року по 25 серпня 2015 року відповідач працювала на умовах трудового договору та належала до посадової особи органу місцевого самоврядування, що унеможливлювало отримання нею пенсії як державний службовець.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд установив, що ОСОБА_5 перебуває на пенсійному обліку в Долинському об'єднаному УПФУ Івано-Франківської області та отримує пенсію з 20 червня 2013 року на підставі Закону України «Про державну службу в органах місцевого самоврядування».

01 квітня 2015 року та 01 липня 2015 року між ОСОБА_5 та Козаківською сільською радою було укладено договори про надання послуг, за умовами яких відповідач надавала послуги з ведення бухгалтерського обліку в Козаківській сільській раді у період з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2015 року, а сільська рада сплачувала їй щомісяця за надання цих послуг кошти.

За взаємною згодою договір, укладений 01 липня 2015 року строком до 30 вересня 2015 року достроково розірвано з 17 серпня 2015 року.

У період з 01 квітня 2015 року по 17 серпня 2015 року ОСОБА_5 виплачено пенсії на загальну суму 7 652 грн 32 коп.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу позову, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

У статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14.

Суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження рахункової помилки та недобросовісності набувача при отриманні коштів.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, яке є правонаступником Долинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, залишити без задоволення.

Рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 17 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило