Справа № 184/1916/18
Номер провадження 2/184/638/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Малашиної Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Бринзи Л.І.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування нею та шляхом зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, та просить усунути перешкоди у користуванні квартирою №5 в житловому будинку №65 по вул. Центральній в м. Покров Дніпропетровській області, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування вказаною квартирою та шляхом зняття її з реєстрації.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.02.2014 року належить однокімнатна квартира №5 в житловому будинку №65 по вул. Центральній в м. Покров Дніпропетровської області. Вказану квартиру позивач успадкувала за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 25.10.2012 року. Відповідач ОСОБА_2 є колишньою співмешканкою батька, яка була за згодою колишнього власника квартири померлого батька позивача зареєстрована в квартирі. Відповідач є колишнім членом сімї колишнього власника квартири позивача. У зазначеній квартирі відповідач проживала після смерті батька позивача лише до травня 2014 року. 04.02.2014 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину на зазначену квартиру і повідомила про це відповідача. В травні 2014 року, коли ОСОБА_1 приїхала в м. Покров, відповідач віддала їй ключ від квартири. На той час особистих речей відповідача в квартирі не було вже. З цього часу позивач відповідача більше не бачила, місце перебування відповідача їй не відоме, в квартирі ОСОБА_2 не зявлялася і нею не користувалася. Позивач ОСОБА_1 вирішила здійснити відчуження зазначеної квартири на підставі договору купівлі продажу та вже знайшла покупця. Внаслідок зазначених незручностей, які обмежують її права у частині розпорядження своїм майном, позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України та оголошеннями на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на ці обставини, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, про що 06.12.2018 року Орджонікідзевським міським судом постановлена відповідна ухвала.

Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа, згідно з ч.1ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2ст.16 ЦК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.02.2014 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, належить однокімнатна квартира №5 в житловому будинку №65 по вул. Центральній (колишня назва Калініна) в м. Покров (колишня назва Орджонікідзе) Дніпропетровської області, спадкова справа №59/2013, зареєстровано в реєстрі за №1-34 (а.с.6).

Зазначене також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 17320275 від 04.02.2014 року, наданий нотаріусом першої Нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, згідно якої позивач є одноособовим власником вищевказаної квартири (а.с.7, 43).

Крім того, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна підтверджується що вищевказана квартира належить власнику ОСОБА_1 (а.с.43).

Згідно довідки виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19.09.2018 року встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Відповідно до довідки ОСББ «ГІРНИК» №15 від 19.09.2018 року ОСОБА_5 зареєстрована за адресою:м. Покров, АДРЕСА_2, але фактично з травня 2014 року не проживає за даною адресою. Місце її перебування не відомо (а.с.5).

Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, пенсіонерка, пояснила, що вона є головою ОСББ, проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4. З позивачем вони знайомі.Батько ОСОБА_1 ОСОБА_3 заселився в квартиру АДРЕСА_3 у 1980 році, доньки та жінки не бачила. Він був членом кооперативу. Потім років через 5 з ним стала жити ОСОБА_2, яка вела себе дуже негативно. Потім він приватизував квартиру лише один, так як ОСОБА_2 не була членом кооперативу. Після смерті в 2014 році ОСОБА_3, приїхала його донька ОСОБА_1 (спадкоємиця), ОСОБА_2 вивезла всі речі з квартири і більше свідок її не бачила. Зараз за вказаною адресою ніхто не проживає, позивач іноді приїжджає з м. Кривого Рогу.

Позивач, відповідно 234 ЦПК України в судовому засіданні була допитана як свідок та пояснила, що вона є власником квартири №5 в житловому будинку №65 по вул. Центральній в м. Покров Дніпропетровської області, яку успадкувала за законом після смерті батька ОСОБА_3,. В даній квартирі зареєстрована колишня співмешканка батька ОСОБА_2 Позивач вступила в право власності у лютому 2014 році. Відповідача бачила в останнє в травні 2014 року, де вона не знає.

Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.

У випадку припинення права власності особи на житлове приміщення, припиняється і право користування (проживання) у цьому приміщенні членів його сімї. З припиненням права власності особи на житлове приміщення втрачається й право користування цим жилим приміщенням у членів його сімї.

Судом встановлено, що відповідач не є членом сімї позивача, не є співвласником будинку, вказані особи не ведуть спільне господарство. Між сторонами не було укладено угоди про безоплатне користування жилим приміщенням, також не був укладений і договір найму житлового приміщення. Таким чином, суд доходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 втратила право користування вказаною житловою квартирою.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, як і не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Пунктом 26 вказаних Правил визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 81, 141, 265, 280-283, 289 ЦПК України, ст.ст.319, 321, 383, 391, ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. буд.5. кв.38 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, про усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування нею та шляхом зняття з реєстрації задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою №5 в житловому будинку №65 по вул. Центральній в м. Покров Дніпропетровської області, знявши з реєстрації місце проживання останньої, зазначеного за адресою: АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:НОМЕР_1, сплачений нею судовий збір в сумі 704 грн. 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 07.12.2018 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_7