Дата документу 27.11.2018
Справа № 334/5645/18
Провадження № 2/334/3330/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 20 серпня 2015 року між ним та ОСОБА_2, було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 10000,00 дол. США на строк до 20.09.2015 року.

Однак ОСОБА_2 порушив взяті на себе зобов'язання, щодо своєчасного повернення позики у зв'язку з чим має заборгованість перед позивачем у розмірі 10000,00 дол. США (що еквівалентно 267615,06 грн.).

В зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 267615,06 грн., інфляційні втрати у розмірі 93317,35 грн., три відсотки річних у розмірі 22941,57 грн., пеню відповідно до умов договору у розмірі 279390.06 грн., а також судові витрати, які були ним понесені у зв'язку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового збору в розмірі 6632,65 грн.

Представник позивача - ОСОБА_3, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач повідомлений про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 20 серпня 2015 року передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США строком до 20.09.2015 року. Відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути вказану суму грошових коштів позивача до 20 вересня 2015 року. Факт передачі грошей сторони оформили розпискою (а.с.5).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо зобов'язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, у тому числі передбачені ст.625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідач свого обов'язку щодо повернення, отриманих від позивача грошових коштів не виконав.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Національний банк України встановив на 30.07.2018 року офіційний курс гривні до долара США у розмірі 2676.1506 гривень за 100 доларів США. Відтак, сума боргу відповідача становить 267 615,06 грн.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У період з 21.09.2015 року по 30.07.2018 року збитки від інфляційних процесів склали 93317,35 грн., а сума трьох відсотків за користування грошовими коштами за період з 21.09.2015 року по 30.07.2018 року складає 22941,57 грн., що підтверджується відповідним розрахунком наданим позивачем (а.с.6,7).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, сторони у розписці передбачили додаткову відповідальність відповідача за неналежне виконання чи невиконання ним свого обов'язку у вигляді сплати 0,1 % від суми боргу за кожен день прострочки, що за період з 21.09.2015 року по 30.07.2018 року становить 279390.06 грн. (а.с.8).

Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 6632,65 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-284, 289 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, 69041, АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_3, виданий Хортицьким РВ УМВС України в Запорізькій області 24.10.1996 року) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_2) 267615,06 гривень суми основного боргу, 93317,35 гривень суми інфляційних втрат, 22941,57 гривень суми трьох відсотків річних та 279390.06 гривень пені, а всього 663264 (шістсот шістдесят три тисячі двісті шістдесят чотири) гривні 04 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, 69041, АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_3, виданий Хортицьким РВ УМВС України в Запорізькій області 24.10.1996 року,) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_2) судовий збір в розмірі 6632 (шість тисяч шістсот тридцять дві) гривні 65 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27 листопада 2018 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.