Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поновлення строку звернення до суду, стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про поновлення строку звернення до суду, стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги мотивував тим, що 06 листопада 2008 між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 8 000,00 доларів США на строк до 06 листопада 2009 року, що підтверджується письмовою розпискою. На теперішній час відповідач не виконала своїх зобов'язань за договором позики. У зв'язку з наведеним позивач просить про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики у розмірі 210240,00 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та остаточно просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у подвійному розмірі у сумі 415 360,00 грн., пеню у розмірі 1 869 120,00 грн., витрати по сплаті судового збору.

25 вересня 2017 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

26 вересня 2018 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

26 листопада 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог з підстав, викладених у позові.

Відповідач позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки вона повністю розрахувалась за договором позики та позивачем пропущено строк звернення до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

06 листопада 2008 між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 8 000,00 доларів США на строк до 06 листопада 2009 року (а.с. 6).

Позивач просив стягнути відповідача заборгованість за договором позики у подвійному розмірі у сумі 415 360,00 грн., пеню у розмірі 1 869 120,00 грн..

Підставою для задоволенні позовних вимог позивачем зазначено про неповернення відповідачем позики у строки, зазначені у договорі та зобов'язання відповідача відшкодувати збитків у подвійному розмірі у зв'язку із застосуванням обману щодо повернення суми позики.

Між сторонами виникли договірні правовідносини, предметом доказування є порушення чи невиконання умов договору.

Відповідач позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину (ч. 2 ст. 230 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що у позикодавця наявний оригінал боргової розписки, а відповідачами не доведено факту повернення боргу.

Тому суд дійшов висновку про невиконання відповідачем зобов"язань за договором позики.

Відповідач та представник відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

На підтвердження поважності причин пропуску строків звернення до суду позивачем надано виписку № 7988 із медичної карти стаціонарного хворого від 15 жовтня 2011 року (а.с. 54), заключення відділу променевої діагностики магнітно-резонансної томографії попереково-крижового відділу хребта від 02 липня 2014 року (а.с.58), консультаційний висновок спеціаліста від 02 липня 2014 року (а.с. 59, 61-64), ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 року про повернення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики для подачі до належного суду (а.с.65-66).

Зазначені позивачем обставини не визнаються судом поважними. Також не зупиняє перебіг процесуального строку звернення позивача до Дарницького районного суду м. Києва з порушенням правил підсудності.

З урахуванням строку дії договору позики - 06 листопада 2009 року та дати звернення до суду з позовною заявою - 01 вересня 2017 року, вимоги про стягнення заборгованості за договором позики було пред'явлено поза межами строків позовної давності.

За встановленних обставин, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поновлення строку звернення до суду, стягнення заборгованості за договором позики слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 230, 257, 261, 267, 509, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поновлення строку звернення до суду, стягнення заборгованості за договором позики відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06 грудня 2018 року.

Суддя Н.Є. Арапіна