Справа № 152/935/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 листопада 2018 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Войнаровського І.В.,

за участі:

секретаря Одудовського С.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника

позивача ОСОБА_2,

представника

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області,

у с т а н о в и в :

02 липня 2018 року на адресу суду надійшла зазначена вище справа. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 (далі - позивач) 13 липня 1996 року був прийнятий в члени КСП ім. Шевченка с. Копистирин на посаду інженера по матеріально-технічному постачанню.

18 липня 1999 року позивач звільнений із КСП ім. Шевченка с. Копистирин на підставі наказу № 7 від 30 червня 1999 року.

Відповідно до листа Відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області від 27 березня 2017 року № С-194/0-197/6-17, згідно технічної документації середній розмір земельної частки (паю) на одного члена КСП становить 2,86 га.

Згідно листа Відділу у Шаргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 27 березня 2017 року позивач відсутній у списку громадян, які отримали право на земельну частку (пай) КСП ім. Шевченка с. Копистирин внаслідок паювання зазначеного КСП.

Разом з тим, позивач, будучи членом КСП ім. Шевченка с. Копистирин помилково не був включений до списку громадян членів КСП, та відповідно, не отримав земельної чатки (паю) при розпаюванні земель, які перебували у власності цього підприємства.

Посилаючись на те, що має право на земельну частку (пай) КСП ім. Шевченка с. Копистирин, оскільки працював на цьому підприємстві із 1996 по 1999 року, позивач просить визнати за ним право на земельну частку (пай), площею 2,86 га, після паювання земель переданих у колективну власність КСП ім. Шевченка с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позовну заяву підтримали в повному обсязі за обставин, зазначених у ній, просили задовольнити.

Представник відповідача Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_3 в судовому засіданні позовну заяву визнав.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з?явився, однак на пропозицію суду 19 липня 2018 року на адресу суду надіслав пояснення на позовну заяву. Із пояснень вбачається, що сам факт членства у колгоспі та тривалий термін роботи в інших організаціях до створення КСП і отримання державного акта на право колективної власності на землю не є підставою для отримання земельної частки у новоствореному КСП. Якщо трудові відносини осіб із колективами виникли на підставі трудового договору, а не членства в ньому, то вони не передбачають права на одержання у власність земельної частки (паю). Право на одержання частки землі мають лише члени колективів, які залишались у ньому на час приватизації землі. Оскільки позивачем в позовній заяві не доведено його право на отримання у власність земельної частки (паю), представник третьої особи просить відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі (а.с. 23-26).

Заслухавши думки учасників судового засідання, повно та всебічно з?ясувавши усі обставини, об?єктивно оцінивши усі досліджені докази, суд доходить висновку про задоволення позовної заяви, виходячи із наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 прийнятий в члени КСП ім. Шевченка с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області на посаду інженера по матеріально-технічному постачанню, про що свідчить запис у трудовій книжці під № 4 від 13 липня 1996 року, що підтверджується копією трудової книжки серії БТ-І № 7644730 від 20 червня 1990 року (а.с. 11).

08 липня 1999 року ОСОБА_1 звільнено із КСП ім. Шевченка с. Копистирин на підставі наказу № 7 від 30 червня 1999 року (а.с. 11).

Згідно листа Відділу Держгеокадасту у Шаргородськоу районі Вінницької області №С-193/0-196/6-17 від 27 березня 2017 року ОСОБА_1 у списках громадян членів КСП ім. Шевченка с. Копистирин, які мають право на одержання земельної частки (паю) відсутній (а.с. 10).

Із листа Відділу Держгеокадасту у Шаргородськоу районі Вінницької області №С-194/0-197/6-17 від 27 березня 2017 року вбачається, що згідно технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовлення державних актів на право приватної власності на землю членами СТОВ «Лан» (бувше КСП ім. Шевченка) в межах Копистиринської сільської ради середній розмір земельної частки (паю) становить 2,86 га (а.с. 9).

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства.

Згідно з п. п. 3, 4, 7 вищевказаного Указу Президента України, вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначалася виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

В ч. 1, 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-ІV, вказується, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 2 вищезазначеного Закону передбачено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Отже, невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) особи, яка є членом КСП, не позбавляє її права на земельну частку (пай).

Із листа Архівного відділу Шаргородської РДА № 898 від 10 жовтня 2018 року вбачається, що в протоколах загальних зборів членів КСП ім. Шевченка с. Копистирин за 1996-1999 роки, списки осіб, які мають право на отримання у власність земельної частки (паю) та списки осіб, яких виключили із числа таких, що мають право на отримання земельної частки (паю) відсутні (а.с. 43, 44). Поряд з цим, в справах фонду Шаргородської районної державної адміністрації № 169 справа 84 аркуш 129 розпорядження голови районної державної адміністрації № 49 від 12 березня 1997 року «Про видачу сертифікатів» зазначено: «видати сертифікати на право на земельну частку (пай) громадянам співвласникам колективної власності на землю в кількості 608 чоловік». Оскільки ОСОБА_1 в цей період був членом КСП ім. Шевченка с. Копистирин, а тому повинен був включений до списку пайовиків КСП ім. Шевченка.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати па право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією, а документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як слідує з пояснень представника відповідача, сільська рада визнає обставини, викладені у позові їм зрозумілі наслідки прийняття рішення в порядку ст. 174 ч. 4 ЦПК України, за якою у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 10, 12, 76-81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, жителем ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право на земельну частку (пай) на території Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в розмірі 2,86 га, після паювання земель переданих у колективну власність КСП ім. Шевченка.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 06 грудня 2018 року.

Суддя І.В. Войнаровський