ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1769/18 Справа № 183/4864/17 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що згідно договору б/н від 14.12.2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, станом на 30 червня 2017 року, відповідач має заборгованість у розмірі 32 334,61 грн., яка складається із: тіла кредиту - 360,18 грн.; нарахованих відсотків за користування кредитом - 25 489,06 грн.; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1 515,93 грн.

На підставі вищезазначеного, просив стягнути зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14 грудня 2011року у розмірі 32 334,61 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 рокупозовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14 грудня 2011 року станом на 30 червня 2017 року у розмірі 360,18 грн. В іншій частині позову ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафів, оскільки банком надано до суду належні та допустимі докази, які позивач вважав необхідними та достатніми для підтвердження факту наявності простроченої заборгованості за договором та її розміру, що не спростовано відповідачем.

Відповідач не скористалася правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.360 ЦПК України.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н від 14.12.2011 року про надання банківських послуг, який складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та тарифів. Згідно умов договору відповідач отримала платіжну картку та кредитні кошти у розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-32).

Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що відповідач зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Крім того, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених вказаним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідачем не оскаржувався розрахунок заборгованості по кредиту, як і не оскаржувалася та обставина, що при підписанні заяви позичальника 14.12.2011року, остання складалася з Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, Правил користування платіжною картою. Які саме умови та правила надання банківських послуг, а також тарифів банку відповідачу для ознайомлення були надані на момент написання заяви позичальника, суду не представлено.

На підставі вказаних Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість, яка станом на 30 червня 2017 року складає 32 334,61 грн. та складається із: тіла кредиту - 360,18 грн.; нарахованих відсотків за користування кредитом - 25 489,06 грн.; а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1 515,93 грн.

У даній же справі, Умови та правила надання банківських послуг, якими передбачені проценти за користування кредитом та встановлена відповідальність позичальника у разі невиконання/неналежного виконання своїх зобов'язань, не містять підпису відповідача. При цьому, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи Договір, а також те, що Умови містили такі штрафні санкції в момент підписання Договору Позичальником, або в подальшому такі Умови не змінювались.

Анкета-заява від 14 грудня 2011 року про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг домовленості сторін щодо процентів та штрафних санкцій не має.

У зв'язку із цим, такі Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 14 грудня 2011 року.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст. 207, 526, 527, 1054 ЦК України, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором б/н від 14 грудня 2011 року у розмірі 360,18 грн., а в іншій частині позовних вимог - про відмову у їх задоволенні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його таким, що відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про укладення між сторонами кредитного договору в порядку ст.634 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки були предметом розгляду у суді першої інстанції, отримали правову оцінку та додаткового правового аналізу не потребують.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що позивач додав до позовної заяви саме ті Умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи, з якими було ознайомлено відповідача, не заслуговують на увагу суду, оскільки анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить жодного посилання на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що затверджені наказом 06 березня 2010 року № СП-2010-255, а загальне зазначення у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може свідчити про той факт, що саме ці Умови та Правила надавались відповідачу, що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, оскільки не надано позивачем підписані відповідачем Умови та Правила.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2320цс16, відповідно до якого суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що відповідач не надала до суду інших Умов та правил надання банківських послуг або ж тарифів, з якими її було ознайомлено, не надала доказів на спростування дійсності Умов та Правил надання банківських послуг або ж тарифів, які долучені до позовної заяви, не заперечувала факт підписання заяви позичальника та отримання кредитної картки, її активного використання, не заслуговують на увагу суду, як такі, що є безпідставними та необґрунтованими належним чином у розумінні вимог ст.81 ЦПК України, за змістом яких, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Більш того, такі доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки не можуть бути належним підтвердженням обізнаності відповідача з конкретними «Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», на які посилається позивач як на умови кредитного договору від 14 грудня 2011 року, факту згоди відповідача на них.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що банком були надані до суду належні та допустимі докази, які позивач вважав необхідними та достатніми для підтвердження факту наявності простроченої заборгованості за договором та її розміру, що не спростовано відповідачем, не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки такі аргументи втрачають правовий сенс за встановлених судом обставин.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені позивачем в зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»- залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова