АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/989/18 Справа № 202/1233/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із позовом, посилаючись на те, що 14 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 35 000 доларів США на строк до 14 грудня 2017 року.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника 14 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 уклали договір поруки № 0/2, відповідно до умов якого поручитель зобов'язалася перед позивачем відповідати за виконання ОСОБА_2 всіх його зобов'язань у повному обсязі, що виникли з кредитного договору, як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Всупереч умовам зазначеного договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_2 не здійснював своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості за кредитом та процентами, у зв'язку з чим станом на 18 лютого 2016 року утворилася заборгованість у розмірі у розмірі 9 466, 27 доларів США та 33 637,11 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 8 348, 59 доларів США, заборгованості за процентами у розмірі 1 117, 68 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 27 892,86 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 5 744,25 грн.

На підставі вищезазначеного, просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості у розмірі 9 466,27 доларів США та 33 637,11 грн.

Не погоджуючись з позовом, ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до суду посилаючись на те, що кредитний договір № 0 від 14 грудня 2007 року укладений із суттєвими порушеннями істотних умов договору, встановлених діючим законодавством України, що регулює спірні правовідносини, які необхідні для його укладання, з використанням елементів нечесної підприємницької практики, що порушують його права, як споживача фінансових послуг банку, просить визнати недійсним кредитний договір № 0 від 14 грудня 2007 року.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд позбавлений можливості визначити реальний розмір заборгованості за кредитним договором № 0 від 14 грудня 2007 року, оскільки згідно висновку експерта № 6/11.3/2283 від 27 березня 2017 року судово-економічної експертизи неможливо встановити в яких обсягах здійснювалося зарахування коштів на проценти та на кредит, за яким курсом конвертувались кошти, а також в якому обсязі здійснювалося нарахування процентів, що підтверджено допитаною у судовому засіданні експертом Буряк Т.М. і тому, з урахуванням норм ч. 3 ст. 10 ЦПК України, дійшов висновку про відмову у задоволені позову.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд виходив з того, що при укладанні спірного кредитного договору між сторонами були додержавні всі загальні умови, які встановлені статтею 203 ЦК України та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до умов кредитного договору № 0 від 14 грудня 2007 року відповідач погодився з викладеною пропозицією банку надати кредит на умовах, встановлених у договорі, що підтверджується його підписанням ОСОБА_2, отже останній підтвердив, що він повністю розуміє всі істотні умови договору, свої права та обов'язки і погоджується з ними.

В апеляційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року, ПАТ «УкрСиббанк» посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк».

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок експерта № 6/11.3/2283 від 27 березня 2017 року судово-економічної експертизи розрахований з неточністю відповідно до умов кредитного договору, з конвертацією супутніх витрат у іноземну валюту, включення інших платежів, що не є супутніми послугами та ведення розрахунку в національній валюті, хоч валюта кредиту долар США, отже суд допустив помилку ухвалюючи рішення на підставі даного висновку експерта.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги, скаржник оскаржує рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк», в іншій частині рішення суду не оскаржується.

24 січня 2018 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Вищезазначений відзив мотивовано тим, що доводи апеляційної скарги ПАТ «УкрСиббанк» щодо помилковості висновків експерта та незаконності рішення суду першої інстанції, без зазначення конкретних доказів даної позиції, жодним чином не підтверджені, та не є належним обґрунтуванням для вимоги щодо скасування рішення суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк», з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що 14 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, за умовами якого якого останній отримав кредит в сумі 35 000 доларів США зі сплатою 13,4 % річних на строк до 14 грудня 2017 року. Цього ж дня на забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 0/2, відповідно до умов якого поручитель зобов'язалася перед позивачем відповідати за виконання ОСОБА_2 всіх його зобов'язань у повному обсязі, що виникли з кредитного договору, як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Протягом дії терміну кредитного договору відповідач порушував свої зобов'язання щодо своєчасного погашення платежів, передбачених умовами кредитного договору.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого ПАТ «УкрСиббанк», станом на 18 лютого 2016 року виникла заборгованість по кредиту та процентам у розмірі 9 466,27 доларів США та пені у розмірі 33 637,11 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно п. 1.2.2. кредитного договору позичальник зобов'язується сплачувати щомісяця в рахунок погашення кредиту ануїтений платіж 531 доларів США. Ануїтетний платіж - це сума грошових коштів, що складається з строкових процентів і строкової суми основного боргу і підлягає сплаті на умовах і в строк, встановлений договором.

Згідно висновку експерта № 6/11.3/2283 від 27 березня 2017 року судово-економічної експертизи неможливо встановити в яких обсягах здійснювалося зарахування коштів на проценти та на кредит, за яким курсом конвертувались кошти, а також в якому обсязі здійснювалося нарахування процентів, що підтверджено допитаною у судовому засіданні першої інстанції експертом Буряк Т.М.

Поклавши в основу рішення лише висновок експерта, суд послався на відсутність можливості визначення дійсного розміру заборгованості, залишивши поза увагою інші докази, які спростовують висновки експерта.

При цьому, суд не врахував, що відповідно до статей 57, 58 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Оскільки висновок експерта є одним із доказів та має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами відповідно до частини п'ятої статті 147, частини третьої статті 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, згідно з якою суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Водночас встановлено, що кредитний договір від 14 грудня 2007 року, в якому визначено умови кредитування (пункт 1.2), підписано ОСОБА_2, передумовою укладення кредитного договору була подана ОСОБА_2 06 грудня 2007 року заява-анкета на отримання кредиту, факт отримання коштів позичальником підтверджується заявою про видачу готівки від 14 грудня 2007 року.

Своїх обов'язків за кредитним договором щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у встановлені кредитним договором терміни, ОСОБА_2 не виконав.

Станом на 18 лютого 2016 року утворилася заборгованість, яка становить 9 466,27 доларів США та пені у розмірі 33 637,11 грн.

26 лютого 2016 року року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно із відповідачів зазначеної суми заборгованості.

Встановивши фактичні обставини, суд першої інстанції не дав належної оцінки таким обставинам.

Відповідно до п. 1.2.2. позичальник зобов'язався щомісячно повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 531.00 дол. США, згідно п. 1.3.1. за користування кредитними коштами Позичальник зобов'язався сплатити проценти у розмірі 13.4 % річних. Сторони домовилися, що розмір процентної ставки може бути змінений зідповідно до п.10.2 кредитного договору. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором, (п.1.3. кредитного договору).

Згідно п. 1.6 кредитного договору, в якому зазначено, що сторони погодили наступну черговість погашення грошових зобов'язань Позичальника, а саме:

простроченої комісії (якщо буде мати місце прострочення);

строкові комісії;

прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); строкові проценти;

прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); строкова сума основного боргу; штрафні санкції за Договором.

В матеріалах справи наявний розгорнутий розрахунок заборгованості, яка утворилася за кредитним договором № 0 від 14 грудня 2007 року станом на 18 лютого 2016 року у розмірі 9 466, 27 доларів США та 33 637,11 грн., та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 8 348, 59 доларів США, заборгованості за процентами у розмірі 1 117, 68 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 27 892,86 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 5 744,25 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, неналежне виконання (стаття 610 ЦК України).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Таким чином, обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги ОСОБА_2 не спростовані, так само як і розрахунок заборгованості, власний розрахунок ним не наданий, проти факту виконання умов договору та використання кредитних коштів він не заперечував, що узгоджується з вимогам ч. 2 ст. 614 ЦК України, згідно яких, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

За таких обставин, наявність зафіксованих та погоджених між сторонами умов в кредитному договору та інших документах, які містять підпис ОСОБА_2 у системному зв'язку з іншими письмовими доказами у справі, свідчать про наявність волевиявлення та існування між сторонами зобов'язальних відносин щодо повернення кредитних коштів у 35 000 доларів США.

Крім того, згідно із пунктом 1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя та позичальника є солідарною, що передбачено в пункті 1.4 договору поруки.

У пункті 2.2 договору поруки обумовлено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги.

Відповідно до пункту 3.1 договір поруки набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

У зв'язку з виникненням заборгованості за кредитним договором АКІБ «УкрСиббанк» 14 листопада 2015 року надіслав ОСОБА_2 вимогу, в якій повідомив про наявність заборгованості та необхідність дострокового виконання всіх боргових зобов'язань за кредитним договором протягом 31 календарного дня з дати одержання цієї вимоги та погасити кредитну заборгованість у повному обсязі.

04 листопада 2015 року АКІБ «УкрСиббанк» надіслав ОСОБА_3 вимогу, у якій повідомив про наявність заборгованості та необхідність дострокового виконання всіх боргових зобов'язань за кредитним договором протягом 31 календарного дня з дати одержання цієї вимоги та погасити кредитну заборгованість у повному обсязі.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

У разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позов до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16. Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи Верховним Судом не встановлено.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Договором поруки, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Судом встановлено, що 04 листопада 2015 року АКІБ «УкрСиббанк» надіслав ОСОБА_2 вимогу, в якій повідомив про наявність заборгованості та про необхідність дострокового виконання всіх боргових зобов'язань за кредитним договором протягом 31 календарного дня, починаючи з моменту одержання цієї вимоги, та погашення кредитної заборгованості у повному обсязі. Докази вручення вимоги боржнику в матеріалах справи відсутні, втім це не має правового значення для оцінки поведінки позивача у справі з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5.3 кредитного договору, сторони встановили альтернативні правила щодо настання термінів дострокового повернення кредиту і сплати за кредит, а також щодо того, з якого моменту вони вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит є обов'язковими до повернення і сплати в повному обсязі банку.

За наведених обставин, колегія суддів визнає наявними підстави для застосування пункту 12.1 кредитного договору. Відповідно, починаючи з 41 календарного дня, у банка виникло право пред'явлення відповідної вимоги - як до позичальника, так і до поручителя - про дострокове повернення кредитних коштів шляхом звернення з відповідною позовною заявою до суду.

Сторони визначили наведені правила у договорі, встановили обов'язкові для обох сторін правила поведінки, яких вони повинні дотримуватися. Сторони врегулювали свої відносини за правилами частини третьої статті 6 ЦК України на власний розсуд. При цьому зміст вимоги банка, направленої до позичальника та поручителя, не може містити зміни інших умов кредитного договору, окрім зміни умов щодо строку його виконання: саме в цьому й полягає правовий сенс такої вимоги кредитора, направленої боржникам.

Враховуючи, що таке рішення про дострокове повернення кредитних коштів приймалося саме банком, незалежно від того, чи отримали позичальник та поручитель такі повідомлення, згадані зміни настали та є обов'язковими для позивача, це зумовлювало обов'язок банка пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, визначеної в договорі.

Таким чином, у зв'язку з тим, що позивач направив 04 листопада 2015 року на адресу ОСОБА_2 вимогу про дострокове погашення кредитної заборгованості відповідно до умов кредитного договору, позичальник на 41 календарний день вважається таким, що є повідомлений, й починаючи з цієї дати у банка виникло право протягом шести місяців звернутися до суду з відповідним позовом до поручителя. Із позовом про стягнення заборгованості до боржника та поручителя банк звернувся 26 ютого 2016 року, тобто в строк.

Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16. Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи Верховним Судом не встановлено.

За таких обставин, вирішуючи спір в частині позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції не встановив всіх фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема не зробив ніяких висновків щодо наявності боргу за укладеним між сторонами кредитним договором та його розміру, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 0 від 14 грудня 2007 року станом на 18 лютого 2016 року у розмірі 9 466, 27 доларів США та 33 637,11 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 866,12 грн., з кожного.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (МФО 351005, код 09807750) заборгованість за кредитним договором № 0 від 14 грудня 2007 року станом на 18 лютого 2016 року у розмірі 9 466, 27 доларів США та 33 637,11 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 8 348, 59 доларів США, заборгованості за процентами у розмірі 1 117, 68 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 27 892,86 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 5 744,25 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 866,12 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 866,12 грн.

В іншій частині рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Е.Л. Демченко

М.О. Макаров