Провадження № 2/263/2858/2018
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2018 року м. Маріуполь
Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Шевченко О.А., при секретарі Лапоног Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Одеська морська академія», про визнання наказу неправомірним, треті особи: Первинна профспілкова організація №141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», Азовська первинна профспілкова організація моряків профспілки робітників морського транспорту,
В С Т А Н О В И В:
В судове засідання позивачка не зявилась, надала суду заяву з проханням про розгляд даного позову за її відсутності, його задоволення.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду клопотання з проханням про розгляд справи за його відсутності та про відмову у задоволенні позову, при цьому надавши відзив на позов, відповідно до якого параграфом 3 наказу від 03.08.2018 року №106 вк лише вносяться зміни до наказів: №23вк від 19.02.2018 року та №58 вк від 02.05.2018 року. Наказ №106 вк, в частині, що стосується позивачки, є лише похідним від наказів №23вк та 58вк. Тобто, оскаржуваний ОСОБА_1 наказ №106вк не є самостійним і повинен розглядатись невідємно від тих наказів, до яких він вносить зміни. Відповідачка вже скористалась своїм правом на оскарження в суді свого звільнення. Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2018 року було виконано, а позивачка поновлена на роботі. Поновлення здійснено наказом від 11.09.2018 року № 130 вк, про що добре обізнана позивачка. Також, до трудової книжки ОСОБА_1 внесений відповідний запис про її поновлення на посаді (запис №11 у трудовій книжці серії БТ-ІІ №0155465). Враховуючи викладене, наказ №106 вк, жодним чином не порушує права позивачки, оскільки, з моменту її поновлення на посаді припиняє існування і сама дата звільнення. Параграф 3 наказу №106вк від 03 серпня 2018 року вже скасовано правами директора Азовського морського інституту Національного університету «Одеська морська академія», що робить не можливим його повторне скасування. Наказ №106 вк скасовано у звязку із поновленням позивачки на попередній посаді судом. Таким чином, права позивачки вже відновлені та захищені.
Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, що н є пошкодую для розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно з відомостями трудової книжки ОСОБА_1 серії БТ-ІІ №0155465 20 серпня 2010 року її прийнято на роботу до Азовського морського інституту Одеської національної морської академії на посаду заступника начальника учбового відділу, 01 вересня 2015 року її переведено на посаду методиста 1-ї категорії навчально-методичного відділу, 01 січня 2016 року змінено назву учбового закладу на Азовський морський інститут Національного університету «Одеська морська академія», 08 травня 2018 року ОСОБА_1 звільнено у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2018 року: скасовано наказ Азовського морського інституту Національного університету «Одеська морська академія» від 02 травня 2018 року № 58вк про звільнення ОСОБА_1 з посади методиста І-ї категорії учбово-методичного відділу Азовського морського інституту Національного університету «Одеська морська академія» відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на посаді методиста І-ї категорії учбово-методичного відділу Азовського морського інституту Національного університету «Одеська морська академія»; стягнуто з Азовського морського інституту Національного університету «Одеська морська академія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 24 872 (двадцять чотири тисячі вісімсот сімдесят дві) гривні 70 копійок, з відповідним утриманням податків та інших обов'язкових платежів, які із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні цього судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена ОСОБА_1 на підставі цього судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зменшенню на суму податків і зборів.

Також згідно з відомостями трудової книжки ОСОБА_1 серії БТ-ІІ №0155465:

-записом №9 від 11.09.2018 року наказом від 11.09.2018 року № 130 вк поновлено на посаді методиста І-ї категорії учбово-методичного відділу;

-записом №10 від 01.10.2018 року визнано недійсним запис №9 наказом №106вк, звільнено 12.05.2018 року у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України;

-записом №11 від 01.10.2018 року наказом №130вк від 11.09.2018 року поновлено на посаді методиста І-ї категорії учбово-методичного відділу з 08.05.2018 року;

-записом №12 від 14.11.2018 року визнано недійсним запис №10 у звязку з поновленням на посаді методиста І-ї категорії учбово-методичного відділу.

Відповідно до п.3 наказу директора від 03.08.2018 року №106 вк Азовського морського інституту Національного університету «Одеська морська академія» окрім іншого внесено зміни до наказів «У звязку з отриманням 01.08 2018р. почтового відправлення №676-18 з заявою і листком непрацездатності серії АДГ № 293200 від 07.05.2018р., виданого ОСОБА_1 внести зміни до наказів № 23вк від 19.02.2018р. та № 58вк від 02.05.2018р., про звільнення ОСОБА_1 у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ч.І ст.40 КЗпП України, а саме: датою звільнення ОСОБА_1 вважати 12.05.2018 р., підстава: заява ОСОБА_1

Таким чином вбачається, що вказаним наказом від 03.08.2018 року №106, за заявою позивачки, були змінені відомості щодо дати її звільнення, у звязку з її перебуванням на лікарняному. При цьому як зазначено вище наказ про звільнення позивачка був скасований на підставі рішення суду від 19.10.2018 року, також на підставі даного рішення наказом №168вк від 14.11.2018 року був скасований і п.3 наказу від 03.08.2018 року №106.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2ст. 78 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 (справа про Охоронюваний законом інтерес) дано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних треб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З наведених положень законодавства слідує, що право на судовий захист має особа у разі доведеності факту порушення, невизнання або оспорювання її прав іншими особами відповідачем.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує у позовній заяві в чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

В той час, як ОСОБА_1 жодним чином не визначає і не обґрунтовує у своїй позовній заяві в чому саме полягає порушення її прав та інтересів.

Враховуючи наведені норми законодавства та конкретні обставини справи, а саме те, що п.3 наказу від 03.08.2018 року №106, який стосується прав та інтересів позивачки, вже скасований, твердження самої позивачки, що після винесення рішення суду про поновлення її на роботі вона приступила до роботи і працює в інституті по теперішній час, вбачається, що її права та інтереси відповідачем не порушаються, а навпаки були поновлені, у звязку з чим відсутній предмет спору та відповідно підстави для цивільно-правової відповідальності відповідача.

Керуючисьст.ст.4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 81, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273ЦПК України, ст.ст.3, 15, 16, 22, ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного університету «Одеська морська академія», про визнання наказу неправомірним, треті особи: Первинна профспілкова організація №141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», Азовська первинна профспілкова організація моряків профспілки робітників морського транспорту, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 07.12.2018 року.

Суддя О.А. Шевченко