КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 760/12247/17

номер провадження: 22-ц/824/1871/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року у складі судді Українця В.В., у справі за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просив зобов'язати відповідача за власний рахунок відповідно до вимог містобудівної документації провести перебудову збудованих об'єктів на земельних ділянках з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2 по вул. АДРЕСА_1, шляхом їх приведення до поверховості, передбаченої для садибної забудови (не більше 4 поверхів).

05 червня 2018 року у ході розгляду справи представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_2 подала до суду клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року клопотання представника відповідача задоволено, провадження у даній справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року, якою заборонено ОСОБА_4 та будь-яким іншим особам за дорученням ОСОБА_4, в тому числі й з тими, з якими у ОСОБА_4 наявні укладені правочини на проведення будівельних робіт, проводити будівельні роботи на земельних ділянках з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2 по АДРЕСА_2

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року, якою заборонено відчуження багатоповерхового житлового будинку, розташованого на земельних ділянках з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2 по АДРЕСА_3 та заборонено відчуження квартир, розташованих за адресою: АДРЕСА_4, згідно з переліком квартир, наведених в ухвалі суду (№№ 1-243).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, заступник прокурора міста Києваподав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що Кодексом адміністративного судочинства передбачено виключний перелік підстав, за яких фізична особа може бути відповідачем в адміністративному процесі за позовом суб'єкта владних повноважень, однак у даній не встановлено таких виключних випадків. Вказує що у даній справі предметом спору є об'єкт самочинного будівництва, що належить до об'єкту цивільних прав, а відтак спір щодо зобов'язання проведення перебудови самочинного будівництва має розглядатися в порядку цивільного судочинства. На думку прокурора, сам факт участі у справі суб'єкта владних повноважень не свідчить про існування публічно-правового спору, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник відповідача ОСОБА_4- адвокат ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що оскаржувана ухвала суду про закриття провадження у справі є законною та обґрунтованою. Зазначає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі не спростовують. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в округах» ліквідовано апеляційний суд Київської області і апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві, який розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з ліквідацією суду відповідно до ч.5 ст.31 ЦПК України вказана цивільна справа передана до Київського апеляційного суду і за результатами автоматизованого розподілу справи визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Верланова С.М., суддів Мережко М.В. та Савченка С.І.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь - судді доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Закриваючи провадження у даній цивільній справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2017 року заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просив зобов'язати відповідача за власний рахунок відповідно до вимог містобудівної документації провести перебудову збудованих об'єктів на земельних ділянках з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2 по АДРЕСА_5, шляхом їх приведення до поверховості, передбаченої для садибної забудови (не більше 4 поверхів).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.5 ст.56 ЦПК України, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року відкрито провадження у даній справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність стороною у справі суб'єкта владних повноважень та виконання ним у спірних відносинах управлінських функцій.

Водночас, згідно з п.7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Частиною 3 ст.6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначені органи архітектурно-будівельного контролю, до яких належать, зокрема, виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Згідно з п.п. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва, а саме: надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради є суб'єктом владних повноважень, оскільки здійснює делеговані повноваження, а тому юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи за участю виконавчих органів з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад, які виникають під час виконання повноважень у сфері державного архітектурно-будівельного контролю.

Зі змісту ч. 4 ст. 5 КАС України вбачається, що до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, в яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи в чітко визначених законами України випадках.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об'єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, виявлення факту самочинного будівництва об'єкта.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

З огляду на наведене, орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, уповноважений видати припис про усунення порушень, у тому числі шляхом знесення самочинного збудованого об'єкта. Цей припис є обов'язковою передумовою для можливості контролюючого органа на звернення до суду на підставі ч.1 ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у зв'язку з його невиконанням. Тому враховуючи положення ч. 4 ст. 5 КАС України, такий позов повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Дії органу державного архітектурно-будівельного контролю здійснюються ним як суб'єктом владних повноважень послідовно в чітко визначеному порядку. Зокрема, такий орган, що наділений контролюючими функціями, видає припис, який є обов'язковим до виконання і може бути оскаржений до суду. Оскільки дії щодо видання припису є публічно-правовими, то і подальше звернення до суду з позовом про проведення перебудови збудованих об'єктів зумовлено правовідносинами публічно-правового характеру й повинно розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Звертаючись до суду з позовом про проведення перебудови збудованих об'єктів і мотивуючи такий позов порушеннями архітектурних, містобудівних, пожежних, санітарних або інших подібних норм і правил, суб'єкт владних повноважень діє не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів, а з метою захисту прав та інтересів громади або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливих суспільно значимих несприятливих наслідкам порушення відповідних норм і правил.

Таким чином, спори, які виникають за участю суб'єкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій, є публічно-правовими.

З огляду на те, що заступник прокурора міста Києва звернувся до суду в інтересах держави в особі Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради, тобто суб'єкта владних повноважень при реалізації управлінських функцій щодо виявлення факту самочинного будівництва, зокрема, щодо приведення будівництва до вимог містобудівної документації провести перебудову збудованих об'єктів, тому зазначений спір повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року в справі № 161/14920/16-а.

Близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 10 квітня 2018 року в справі № 1519/2-787/11 та постанові від 15 травня 2018 року в справі 520/10754/14-ц.

Установивши вказані обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у даній цивільній справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що предметом спору у даній справі є об'єкт самочинного будівництва, що належить до об'єкту цивільних прав, а відтак спір щодо зобов'язання проведення перебудови самочинного будівництва має розглядатися в порядку цивільного судочинства, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Об'єктами цивільних прав відповідно до ст. 177 ЦК України є речі. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Речі поділяються на рухомі та нерухомі. До нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ст. 179, 181 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Вимоги особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно, або заінтересованої особи, що не пов'язані з правом власності на ці будівлі, зокрема, про визнання права на матеріали, одержані при їх знесенні, підлягають розгляду судами на загальних підставах.

Отже, метою знесення об'єктів самочинного будівництва за позовом органів державного архітектурно-будівельного контролю є не перехід права власності на ці об'єкти, а приведення будівництва у відповідність до імперативних вимог публічно-правових норм, направлених на захист суспільних інтересів.

Спір, який є предметом даного розгляду, не пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинного будівництва та усунення порушень шляхом приведення будівництва до вимог містобудівної документації. Справа за позовом такого суб'єкта належить до компетенції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року в справі № 161/14920/16-а.

Таким чином доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам та порушення судом норм процесуального права, є необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ч.9 ст.158 ЦПК України).

Оскільки провадження у даній справі підлягає закриттю, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування заходів забезпечення позову, які вжиті згідно з ухвалами Солом'янського районного суду міста Києва від 17 січня 2018 року та від 21 лютого 2018 року.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: