Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 757/9844/16-ц

провадження № 61-16497св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

Кузнєцова В. О., УсикаГ. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «МТС Україна» (приватне акціонерне товариство «ВФ України»),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» (Приватне акціонерне товариство «ВФ України»)на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року у складі судді Вербової І. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» (далі - ПрАТ «МТС Україна») про стягнення додаткової заробітної плати (премії).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.Стягнуто з ПрАТ «МТС Україна» на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати у вигляді невиплаченої премії у розмірі 162 159,14 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, 06 березня 2017 року ПрАТ «МТС Україна» подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме подати до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав для поновлення такого строку.

12 квітня 2017 року ПрАТ «МТС Україна» подало заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій вказано, що незважаючи на те, що рішення суду отримане працівником ПрАТ «МТС Україна» 16 лютого 2017 року, вказане рішення передане юридичному департаменту лише 22 лютого 2017 року, а тому строк на апеляційне оскарження не пропущений.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «МТС Україна» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки ПрАТ «МТС Україна» отримало рішення 16 лютого 2017 року, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням.

У травні 2017 року ПрАТ «МТС Україна»подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права. Крім того, закріплене законодавством право на апеляційне оскарження судових рішень є складовою права кожного на судовий захист, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина. До суду надані заяви про неодноразові звернення до суду першої інстанції із вимогою надати копію судового рішення, що свідчить про зацікавленість відповідача у своєчасному та об'єктивному розгляді справи. Вважає, що днем надходження документа до зацікавленого підрозділу, а саме до юридичного департаменту відповідача, вважатиметься той день, який зазначений на документі у правому нижньому кутку як день реєстрації.

23 травня 2017 року назву відповідача ПрАТ «МТС Україна» змінено на Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» (далі - ПрАТ «ВФ Україна»).

Ухвалою від 03 липня 2017 року відкрито провадження у справі та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

У серпні 2017 року до суду надійшли заперечення ОСОБА_3, згідно з якими касаційна скарга відповідача базується лише на формальних, заплутаних власних міркуваннях, не підтверджених ані фактами, ані законодавством України.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Судууказану справу.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм процесуального права.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

За положеннями частини першої статті 294 цього Кодексу апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

За частиною третьою статті 297 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Постановляючи ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху від 23 березня 2017 року, апеляційний суд виходив із того, що представник відповідача був присутнім при проголошенні вступної та резолютивної частин рішення, отримав його копію, що підтверджується розпискою (т. 2 а. с. 16), а повний його текст отримано 16 лютого 2017 року, проте апеляційна скарга подана лише 06 березня 2017 року.

Отже, пропущений строк на апеляційне оскарження становить 7 днів.

З огляду на наведе, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга подана з пропуском строку, передбаченого частиною другою статті 297 ЦПК України.

Отже, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що апеляційна скарга ПрАТ «ВФ Україна» подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, при цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки рішення суду першої інстанції отримане відповідачем 16 лютого 2017 року, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням. Наведені ПрАТ «ВФ Україна» підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не пов'язані з об'єктивними, істотними перешкодами для своєчасної реалізації права на апеляційне оскарження, а тому суд обґрунтовано визнав такі причини неповажними. Суд апеляційної інстанції надав належну оцінку доводам заявника про зазначені причини пропуску строку і зробив правильний висновок про їх неповажність.

Твердження ПрАТ «ВФ Україна» про те, що строк, з якого необхідно рахувати отримання копії рішення суду, є день, коли саме юридичним департаментом отримано копію цього рішення, тобто 22 лютого 2017 року, є безпідставними, оскільки це є власним тлумаченням заявника норм процесуального та матеріального права, оскільки відповідачем у справі є ПрАТ «ВФ Україна», а не юридичний департамент відповідача.

При цьому необхідно враховувати, що десятиденний строк, що передбачений законом на подання апеляційної скарги має дисциплінувати учасників процесу у розумінні реалізації своїх процесуальних прав та обов'язків. Суди користуючись своїми дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження в будь-якому випадку повинні обґрунтувати підстави за яких вони поновлюють такий строк. Безпідставне та необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження є порушенням прав інших учасників справи та порушенням одного із фундаментальних принципів res judicata, - принципу остаточності рішення.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВФ України» залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

Г. І. Усик