ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9710/16-ц Номер провадження 22-ц/814/601/18Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом. Вказувала, що відповідачі привласнили частину належної їй земельної ділянки. Уточнивши позовні вимоги, просила суд, зобов'язати ОСОБА_3 і ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом перенесення з її земельної ділянки незаконно побудованого паркану на відповідне місце земельної ділянки, що належить землекористувачам ОСОБА_3 і ОСОБА_4, згідно до варіанту № 1 відновлення межі, що відображена у додатку № 13 до висновку судової земельно-технічної експертизи № 2043.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Усунуто позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою та відновлено межу між земельними ділянками по АДРЕСА_1, та по АДРЕСА_2, відповідно до другого варіанту, який запропонований судовим експертом Харківського Науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса у висновку № 2043 та зобов'язано ОСОБА_4 демонтувати існуючий паркан та влаштувати паркан на відновленій межі.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 12 780, 60 грн.

Рішення оскаржила позивач, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вказує, що усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою має бути проведене у спосіб, що визначений позовною заявою, а суд самостійно обравши варіант поділу земельною ділянкою вийшов за межі позовної вимог.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з підстав, передбачених ст. 376 ч. 1 п. 3, 4 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2є власницею домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування та договору про поділ спільного майна подружжя, укладених 2 квітня 2015 року.

Домоволодіння розташоване на земельній ділянці комунальної власності.

Домоволодіння позивача межує з земельною ділянкою комунальної власності за адресою АДРЕСА_2, де розташоване домоволодіння, співвласниками якого є ОСОБА_4 3/5 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5, виданого 1 березня 2011 року, та ОСОБА_3 - 2/5 частки на підставі договору купівлі-продажу від 5 жовтня 2011 року. Між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 склався порядок користування земельною ділянкою. З земельною ділянкою, користувачем якої є позивачка, межує частина домоволодіння по 2-му тупику Бібліотечний,3, яка належить ОСОБА_4

Між земельними ділянками встановлений паркан, який має виступ у бік земельної ділянки ОСОБА_2 Паркан було встановлено ОСОБА_5 Між нею та попередніми власниками домоволодіння по АДРЕСА_1, також виникали суперечки з приводу межі. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 3 листопада 2008 року був задоволений позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Відповідача було зобов'язано перенести незаконно побудований паркан та встановити його на межі, затвердженої генеральним планом-схемою земельної ділянки земельного кадастру від 14 січня 1959 року. У зустрічному позові ОСОБА_5 про встановлення порядку користування земельними ділянками було відмовлено. Рішення суду не було виконано у зв'язку зі смертю ОСОБА_5

Згідно висновку № 2043 судової земельно-технічної експертизи, складеного 27 квітня 2018 року Полтавським відділенням ХНІСЕ, фактичні розміри меж, конфігурація та площі земельних ділянок, землекористувачами яких є а також ОСОБА_3 і ОСОБА_4, не відповідають розмірам меж, конфігурації та площам земельних ділянок, які зазначені в інвентаризаційних справах № 926 (АДРЕСА_1) та № 3930 АДРЕСА_2). Експертним дослідженням також встановлено, що лінія межі між земельними ділянками, яка зазначена в генеральному плані схемі від 8 січня 1954 року, фактично зміщена на 1,32 метра та 1,08 метрів в бік АДРЕСА_1, а площа зміщення фактичної межі складає 26 кв. м. Крім того, літня кухня «Г» частково розташована на земельній ділянці землекористувача ОСОБА_2 В даний час розташуванню літньої кухні «Г» відповідає будівля «КН». Право власності на зазначену господарську будівлю було визнано за ОСОБА_5 рішенням виконкому Автозаводської райради народних депутатів м. Кременчука Полтавської області № 726 від 8 жовтня 1980 року. Цим рішенням ОСОБА_5 також було дозволено користування земельним надлишком в розмірі 53 кв. м. без права забудови та насадження дерев.

Висновком судової земельно-технічної експертизи № 2043 запропоновано три можливих варіанти відновлення межі. Позивач просить суд відновити межу відповідно до першого варіанту (додаток № 13 до висновку судової земельно-технічної експертизи). Цей варіант передбачає повністю відновити межу відповідно до інвентаризаційної справи № 926 на домоволодіння, що належить позивачці. Їй пропонується частина земельної ділянки площею 26 кв. м. за рахунок фактичного землекористування ОСОБА_4 і ОСОБА_3Відновлення у такий спосіб передбачає знесення частини будівлі «КН».

Варіант другий експертизи передбачає поділ площі спірної земельної ділянки порівну; у користування ОСОБА_2 - 13 кв.м. та ОСОБА_4 - 13 кв.м. Лінія відновлення межі проходить в точках, які дозволяють зберегти будівлю «КН» та прибудову-вхід до частини будинку, що належить ОСОБА_4 (додаток № 14 до експертизи, а с. 159).

За третім варіантом відновлення межі пропонується здійснити з урахуванням площі зміщення фактичної межі 26 кв. м. та фактично розміщеними будівлями та спорудами. Лінія межі буде мати складну форму та передбачає відступ вглиб земельної ділянки відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, де розташовані багаторічні насадження, що належать ОСОБА_4 (додаток № 15 до експертизи, а. с. 160).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що усунення перешкод у користуванні земельної ділянки слід провести за варіантом № 2, запропонованим експертизою, оскільки відновлення меж за іншими двома варіантами пов'язане з невиправданими незручностями та вимагає встановлення меж складної конфігурації.

Колегія суддів погоджується з такими висновкам місцевого суду.

Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Так, оцінюючи висновок, проведеної у межах розгляду справи, судової земельно-технічної експертизи від 27 квітня 2018 року, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що варіант № 2 висновку є найбільш сприятливим для сторін у справі, адже за наявних у справі матеріалів, поданих сторонами доказів, у суду були відсутні підстави для виділення частки земельної ділянки в натурі в обраний позивачем спосіб, оскільки у разі задоволення позову та виділення частки земельної ділянки за варіантом № 1 вищевказаного експертного висновку, з метою захисту права власності позивача, може бути порушено право іншого співвласника нерухомого майна - відповідача, оскільки такий варіант розподілу земельної ділянки зумовить пошкодження його майна.

Доводи апеляційної скарги щодо виходу судом першої інстанції поза межі позовних вимог є неспроможними, оскільки, суд, діючи у межах наданих йому повноважень, вирішив питання усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою, відновивши границю між земельними ділянками у межах заявлених вимог (фактично визнавши за позивачем право користування 13 кв.м. спірної земельної ділянки із заявлених позивачем 26 кв.м.), керуючись при цьому засадами розумності і пропорційності, зберігаючи баланс прав та інтересів обох сторін.

За таких обставин колегія суддів вважає, що обрання судом іншого варіанта відновлення межі, ніж заявлено позивачем - не є виходом за межі позовних вимог, а є способом часткового задоволення позову.

Ураховуючи, що колегія суддів погоджується із вирішенням судом першої інстанції спору по суті, то доводи апеляційної скарги щодо недоречності розподілу судових витрат також є безпідставними.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, колегія суддів, приходить до висновку про залишення рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л. І. Пилипчук

О. В. Чумак