Справа№592/3394/17
Провадження №2/592/78/18

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми у складі: головуючого судді Алфьорова А.М., за участю секретаря Літовченко С.М., представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що з 05.10.1991 р. вона перебувала з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбу. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.04.2008 р. шлюб між ними було розірвано. На підставі свідоцтва про право власності від 10.12.2014 р. вона є власником житлового будинку № 148/1 по вул. Данила Галицького у м. Суми. Згідно розпорядження міського голови від 19.02.2016 р. № 43-р «Про перейменування топонімів м. Суми» вул. Комсомольська в м. Суми перейменована у вул. ОСОБА_5. За вказаною адресою зареєстровані вона, відповідач ОСОБА_3 та їх спільний син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ОСОБА_3 з січня 2014 р. у житловому будинку № 148/1 по вул. Данила Галицького у м. Суми не проживає та значний проміжок часу за місцем реєстрації не зявляється, а проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Таким чином наявність реєстрації відповідача ОСОБА_3 у будинку № 148/1 по вул. Данила Галицького у м. Суми є незаконною, що перешкоджає їй у вільному користуванні та розпорядженні власністю, оскільки вона створила сім`ю, спільне проживання відповідача у будинку створює незручності. Крім того, відповідач постійно перебуває у стані алкогольного спяніння, вчиняє сварки, чим обєктивно порушує її права, як власника домоволодіння. Просить суд: визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування будинком № 148/1 по вул. Данила Галицького (колишня вул. Комсомольська) у м. Суми; виселити відповідача ОСОБА_3 з будинку № 148/1 по вул. Данила Галицького (колишня вул. Комсомольська) у м. Суми; визнати за нею право власності на 1/2 частини будинку № 25 по вул. Вигонопоселенській в с. Піщане, Ковпаківський район, м. Суми, загальною площею 52,5 кв.м., житловою площею 31 кв.м.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, яку мотивує тим, що з 05.10.1991 р. він перебував з відповідачем ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.04.2008 р. шлюб між ними було розірвано. Згідно довідки про склад сім`ї від 22.03.2017 р. за адресою: м. Суми, вул. Данила Галицького, буд. 148/1 зареєстровані він, відповідач ОСОБА_1 та їх син ОСОБА_6 Власником вказаного будинку, який вони спільно набули під час подружнього життя і використовують на даний час, є відповідач ОСОБА_1 З часом ним було реставровано будинок № 148/1 по вул. Данила Галицького в м. Суми за зароблені ним за кордоном кошти, будівельні роботи по відновленню та добудові будинку він проводив після розірвання шлюбних відносин, інтересу до спірного будинку він ніколи не втрачав, підтримував будинок у належному стані. З середини січня 2017 р. йому разом з сином були створені неможливі для спільного проживання з відповідачем ОСОБА_1 умови, оскільки остання привела у будинок свого співмешканця, тому він разом з сином ОСОБА_6 переїхав до дачного будинку, що знаходиться за адресою: с. Піщане, вул. Вигонопоселенська, 25, Ковпаківський район, м. Суми, який він придбав після розлучення з відповідачем ОСОБА_1 Просить суд: визнати за ним право власності на 1/2 частини будинку № 148/1 по вул. Данила Галицького в м. Суми.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позовну заяву підтримав, просив задовольнити. Проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував, просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 проти задоволення позовної заяви ОСОБА_1 заперечували. Зустрічну позовну заяву підтримали, просили задовольнити.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що знає сім`ю ОСОБА_1 протягом тривалого часу, проживають разом за адресою: м. Суми, вул. Данила Галицького, буд. 148/1. ОСОБА_3 регулярно їздить на заробітки до Італії, останній раз бачив ОСОБА_3 у липні 2017 р.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 зазначив, що є кумом ОСОБА_3 Останній проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, інколи живе у с. Піщане, вул. Вигонопоселенська, 25, Ковпаківський район, м. Суми. З минулого року ОСОБА_3 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки розлучився з ОСОБА_1 З 2001 р. ОСОБА_3 їздить на заробітки до Італії. ОСОБА_6 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що знає сім`ю ОСОБА_6 тривалий час. Після розлучення ОСОБА_3 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом трьох років, а тільки навідується періодично, бачила декілька раз.

Суд, заслухавши думки сторін та свідків, дослідивши докази по справі у їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону та за рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак як зазначено в ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише на стільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Судом встановлено, що з 05.10.1991 р. позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-БП № 491207 /а.с.5/.

Відповідно до Договору довічного утримання жилого будинку/домоволодіння від 26.07.1996 р. ОСОБА_1 передано у власність 3/10 частини жилого будинку, домоволодіння, з відповідною частиною надвірних господарчих та побутових будівель, що знаходяться у м. Суми по вул. Комсомольській, 148 (вул. ОСОБА_5), на земельній ділянці 910 кв.м. /а.с.85-86/.

Відповідно до Договору дарування частини домоволодіння від 26.02.2001 р. ОСОБА_1 прийняла у дар 27/100 частин домоволодіння в м. Суми по вул. Комсомольській, 148 з відповідною частиною надвірних побутових будівель /а.с.82-83/.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.10.2011 р. виділено в натурі належні ОСОБА_1 57/100 частин домоволодіння по вул. Комсомольській, 148 у м. Суми, яка складається з житлового будинку, позначеного в технічному паспорті під літерою «Б-1», житловою площею 23,8 кв.м., житлового будинку під літерою «Б-1», житловою площею 17,9 кв.м., сараю під літерою «Г», вбиральні під літерою «Е», гаражу під літерою «К», погребу під літерою «п/г», сараю під літерою «П», огорожі під № 3-4 в окремий обєкт нерухомості. Визнано з ОСОБА_1 право власності на 57/100 частин домоволодіння, як на окремий цілий обєкт нерухомості, який розташований на земельній ділянці, площею 748 кв.м. по вул. Комсомольській, 148 у м. Суми /а.с.72-82/.

Згідно Свідоцтва про право власності від 10.12.2014 р. серія СТА 491255 ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: м. Суми, вул. Комсомольська, буд. 148/1 (вул. ОСОБА_5).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.04.2008 р. шлюб між сторонами розірвано /а.с.7/.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серія І-БП № 068551 від 16.03.2017 р. виданого Ковпаківським районним у м. Суми відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 32 /а.с. 6/.

До спірних правовідносин суд застосовує положення Кодексу про шлюб та сім`ю.

Відповідно до ст. 44 КпШС шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

До липня 2010 року розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, підлягало обовязковій реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану за заявою колишньої дружини або чоловіка. У звязку з прийняттям 1 липня 2010 р. Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», яким були внесені зміни до Сімейного кодексу України, цей порядок змінено. Відповідно до перехідних положень вказаного Закону, рішення суду про розірвання шлюбу, прийняті судом до 27 липня 2010 року, підлягають обовязковій реєстрації в органі державної реєстрації актів цивільного стану та видачею заявникові відповідного свідоцтва про розірвання шлюбу.

Згідно Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб від 22.03.2017 р. за адресою: м. Суми, вул. Данила Галицького, буд. 148 зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6 /а.с.11/.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Таким чином відповідач ОСОБА_3, як колишній чоловік (член сім'ї) позивача ОСОБА_1 не втратив право користування спірним житловим будинком у зв'язку із розірванням шлюбу із власником цього будинку.

Проте зазначене речове право не є абсолютним. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України.

Згідно з частиною першою статті 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичними порушеннями правила співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, тощо.

Обставин систематичного порушення відповідачем ОСОБА_3 правил співжиття, а також вжиття щодо нього заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів, із доказів у справі, які оцінено судом на предмет належності, допустимості, достатності та взаємного зв'язку не встановлено.

Відповідно до ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.06.2008 р. ОСОБА_3 є власником житлового будинку № 25 по вулиці Вигонопоселенській в с. Піщане, Ковпаківського району, м. Суми /а.с.65/.

Згідно Договору купівлі-продажу земельних ділянок від 05.06.2008 р. ОСОБА_3 є власником земельних ділянок кадастровий номер № :01:005:0088 та кадастровий номер № :01:005:089, загальною площею 0,2500 га. та 0,0479 га. за адресою: с. Піщане, Ковпаківського району м. Суми, вул. Вигонопоселенська, 25 /а.с.66/.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 05.06.2008 р. вбачається, що остання надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_3 (шлюб зареєстрований відділом ЗАГС м. Суми 05.10.1991 р.) на купівлю житлового будинку та земельних ділянок, загальною площею 0,2500 га. та 0,0479 га. за адресою: с. Піщане, Ковпаківського району м. Суми, вул. Вигонопоселенська, 25 за ціну і на умовах на його розсуд. При цьому стверджуючи, що договору купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок укладаються її чоловіком в інтересах сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладання цих договорів відповідає їхньому спільному волевиявленню /а.с.67/.

Таким чином, зазначене нерухоме майно є спільним майном подружжя, а тому слід визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини будинку № 25 по вул. Вигонопоселенській в с. Піщане, Ковпаківського району, м. Суми, загальною площею 52,5 кв.м., житловою площею 31 кв.м.

Згідно ст. 25 КпШС якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до Договору довічного утримання жилого будинку/домоволодіння від 26.07.1996 р. ОСОБА_1 передано у власність 3/10 частини жилого будинку, домоволодіння, з відповідною частиною надвірних господарчих та побутових будівель, що знаходяться у м. Суми по вул. Комсомольській, 148 (вул. ОСОБА_5), на земельній ділянці 910 кв.м.

Тобто у період перебування сторін у шлюбі ОСОБА_1 набула у власність 3/10 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних господарчих та побутових будівель, що знаходяться у м. Суми по вул. Комсомольській, 148 (вул. ОСОБА_5).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/20 частини будинку № 148/1 по вул. Д.Галицького у м. Суми.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263, 264 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини будинку № 25 по вул. Вигонопоселенській в с. Піщане, Ковпаківського району, м. Суми, загальною площею 52,5 кв.м., житловою площею 31 кв.м.

В іншій частині позову відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/20 частини будинку № 148/1 по вул. Д.Галицького у м. Суми.

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.М. Алфьоров