П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 241/1921/18

Номер провадження 22-ц/804/781/18

Донецький апеляційний суд в складі суддів: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши в приміщенні Донецького апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_5

на ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 05 жовтня 2018 року, у складі судді Апалькової О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4,

про поділ майна, придбаного під час шлюбу

В с т а н о в и в:

В жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила провести поділ майна, придбаного за час шлюбу. Позивач просила виділити їй ? частку житлового будинку, розташованого за адресою:

-АДРЕСА_1, визнавши за останньою право власності ? частку будинку;

-вантажний сідловий тягач DAF FT 95XF 480, білого кольору, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1;

-автомобіль Mercedes E320, державний номерний знак НОМЕР_2;

-напівпричіп-самоскид JANMIL NW-1S, сірого кольору, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, визнавши за нею право власності на вказане майно.

Відповідачу ОСОБА_4 виділити:

? частку житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 (визначити ідеальні долі без розподілу майна в натурі), визнавши за ним право власності на ? частку будинку:

-вантажний сідловий тягач DAF XF 95.430, оранжевого кольору, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_4;

-напівпричіп-самоскид BODEX KIS 33, жовтого кольору, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_5;

-вантажний сідловий тягач DAF XF 95.430, синього кольору, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6, визнавши за ним право власності на вказане майно.

Разом із позовом позивач подала заяву про забезпечення позову, яку згодом доповнила, в якому просила накласти арешт на транспортні засоби:

-вантажний сідловий тягач DAF XF 95.430, оранжевого кольору, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_4, який придбаний 27.07.2015 року, зареєстрований 05.08.2015 року;

-напівпричіп-самоскид BODEX KIS 33, жовтого кольору, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_5, який придбаний 27.07.2015 року, зареєстрований 26.08.2015 року;

- вантажний сідловий тягач DAF XF 95.430, синього кольору, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6, який придбаний 25.07.2015 року, зареєстрований 05 серпня 2015 року;

-напівпричіп-самоскид JANMIL NW-1S, сірого кольору, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, зареєстрований 27.01.2016 року;

-вантажний сідловий тягач DAF FT 95XF 480, білого кольору, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який придбаний 28.07.2015 року, зареєстрований 05.08.2015 року;

-автомобіль Mercedes-Benz E320, державний номерний знак НОМЕР_2, сірого кольору, 2006 року випуску.

В мотивування вказаної заяви зазначала, що з 02 вересня 2006 року по 09 квітня 2010 року перебувала з відповідачем у шлюбі, а також з 11 січня 2014 року по теперішній час перебуває з відповідачем у шлюбі, який досі не розірвано.

Стосунки між сторонами погіршилися, відповідач почав погрожувати продажем набутого між ними за час шлюбу майна без її згоди, перестав дбати про добробут їх сім'ї та дітей, внаслідок чого позивач звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Зазначені транспортні засоби придбані за час шлюбу, зареєстровані за відповідачем та знаходяться у фактичному його володінні, доступ до яких позивач не має.

Враховуючи, що відповідач має можливість відчужити вказане нерухоме майно без згоди позивача, знищити або пошкодити, що зробить неможливе або зробить взагалі неможливим виконання рішення суду, просила накласти арешт на вказані транспортні засоби.

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 05 жовтня 2018 року заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, придбаного за час шлюбу, задоволено, накладено арешт на транспортні засоби:

- вантажний сідловий тягач DAF XF 95.430, оранжевого кольору, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_7, придбаний 27.07.2015 року, зареєстрований 05.08.2015 року;

-напівпричіп-самоскид BODEX KIS 33,жовтого кольору,2004 року випуску, державний номер НОМЕР_8, який придбаний 27.07.2015 року, зареєстрований 26.08.2015 року;

-вантажний сідловий тягач DAF XF 95.430, синього кольору,2003року випуску, державний номер НОМЕР_9, придбаний 25.07.2015 року, зареєстрований 05.08.2015 року;

-напівпричіп-самоскид JANMIL NW-IS, сірого кольору,2008 року випуску, державний номер НОМЕР_13, зареєстрований 27.01.2016 року;

- вантажний сідловий тягач DAF FТ 95 XF 480, білого кольору,2003року випуску, державний номер НОМЕР_10, придбаний 28.07.2015 року, зареєстрований 05.08.2015 року;

- автомобіль Mercedes-Bens E320, державний номер НОМЕР_14,сірого кольору,2006 року випуску.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, як особа, яка не брала участь у справі, однак суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов'язки, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову у задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що напівпричіп-самоскид BODEX KIS 33, жовтого кольору, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_5, вантажний сідловий тягач DAF XF 95.430, синього кольору, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6, напівпричіп-самоскид JANMIL NW-1S, сірого кольору, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, автомобіль Mercedes-Benz E320, державний номерний знак НОМЕР_2 належать ОСОБА_5

Суд першої інстанції не перевіривши докази, надані позивачем на підтвердження позову та заяви про забезпечення позову, безпідставно наклав арешт на вказані транспортні засоби.

На виконання ст. 360 ЦПК України ОСОБА_4, в особі його представника - ОСОБА_6, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він підтримав апеляційну скаргу. При цьому зазначив, що оскаржувана ухвала порушує права законного власника транспортних засобів, на які накладено арешт, - ОСОБА_5В, право власності у якої виникло до звернення позивача з позовом до суду.

Позивачем до позовної заяви не додано доказів, з яких можливо визначити весь обсяг майна подружжя, яке підлягає поділу. Заходів забезпечення доказів позивач не вжила та не підтвердила належним чином право власності відповідача на вказані транспортні засоби, а також не надала інформації про майно належне їй на праві власності.

Враховуючи зміст позовних вимог позивача про поділ майна, позивач просить виділити їй тільки три транспортні засоби, натомість арешт накладено на всі шість транспортних засобів.

Позивач не має права при поділі цінного спірного майна визнавати недійсними правочини та витребувати це майно у третіх осіб з підстав відчуження без її згоди. У такому випадку позивач має право на відповідну компенсацію, що виключає можливість забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби.

Також на виконання ст. 360 ЦПК України відзив на апеляційну скаргу надала позивач ОСОБА_3, в особі її представника ОСОБА_7, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення. При цьому зазначала, що у встановленому законом порядку та строки, 04 грудня 2018 року змінила позовні вимоги. В уточненому позові ОСОБА_5 є співвідповідачем, оскільки на неї зареєстровано 4 спірних транспортних засобів, і залишається співвідповідачем ОСОБА_4, на якого зареєстровано один транспортний засіб. В уточненому позові позивач просить: 1) визнати недійсними договори, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, щодо відчуження чотирьох транспортних засобів; 2) визнати недійсним договір, укладений у 2016 році ОСОБА_4 щодо відчуження вантажного сідлового тягача DAF XF 95.430, оранжевого кольору, 2003року випуску, державний номер НОМЕР_11; 3) визнати житловий будинок, розташований у Першотравневому районі Донецької області с. Юрївка, за адресою вул. Степова, 36 та шість транспортних засобів об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4; 4) витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 спірні чотири транспортні засоби; 5) витребувати з чужого незаконного володіння транспортний засіб - вантажний сідловий тягач DAF XF 95.430, оранжевого кольору, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_11; 6) в порядку поділу майна подружжя, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за позивачем право власності на ? частку будинку та усіх транспортних засобів; 7) після проведення відповідної оцінки спірних транспортних засобів провести їх поділ з урахуванням їх реальної вартості.

На підтвердження вказаних доводів позивач надала копію уточненої позовної заяви зі штампом суду першої інстанції про отримання вказаного позову.

ОСОБА_5 є недобросовісним набувачем, у якої можна витребувати майно, а не тільки грошову компенсацію.

Усі транспортні засоби є предметом спору, а тому відсутні підстави для зняття арешту, оскільки не накладення арешту на спірне майно зробить неможливим виконання рішення суду про задоволення позову.

Судом накладено арешт на транспортний засіб тягача DAF XF 95.430, оранжевого кольору, 2003року випуску, державний номер НОМЕР_4, арешт на транспортний засіб з державним номером НОМЕР_11 судом не накладався.

В апеляційному суді представник відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6, пояснила, що із спірного майна, відповідачу ОСОБА_4 належить тільки один транспортний засіб, все інше майно належить ОСОБА_5, яке вона придбала на підставі договорів купівлі м- продажу. Відчуження спірного майна відбулося зі згоди позивача, а кошти витрачені на потреби сім'ї. Про те, що позовні вимоги заявлені і до останньої, їй не відомо, позовної заяви ОСОБА_5 не отримувала. Крім того, позивач просить виділити їй три транспортних засобів, а судом накладений арешт на шість транспортних засобів.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 в апеляційному суді пояснив, що на час подачі позову про поділ майна подружжя, позивачу не було відомо про відчуження відповідачем спірних транспортних засобів ОСОБА_5, яка є його матір'ю. Згоди на відчуження цього майна ОСОБА_3 не давала. Після доведення до неї цієї інформації, 04 грудня 2018 року, на стадії попереднього розгляду справи, позивач подала до суду заяву, в якій змінила позовні вимоги. В уточненому позові ОСОБА_5 є співвідповідачем. Підстави для зняття арешту з транспортних засобів, які зареєстровані за ОСОБА_5 відсутні, оскільки вони є предметом витребування їх у неї і визнання за позивачем права власності на них.

Відповідно до положень ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідною розпискою, записами в журналі телефонограм Донецького апеляційного суду № 677, 678 (а.с. 65, 70, 71).

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 звернулись до апеляційного суду із заявами розгляд справи за їх відсутності ( а.с. 90 - 92).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів ОСОБА_6, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, заперечення представника позивача ОСОБА_7, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду - без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін з наступних підстав.

Відповідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права..

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд прийшов до висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, достатність підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення можу утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення.

З таким висновком апеляційний не може не погодитись враховуючи наступне.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_17, власником Mercedes-Benz E320, НОМЕР_14, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_15, є ОСОБА_5 (а.с. 30)

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_20, спеціалізований напівпричіп - спеціалізований Н/ПР - самоскид - Е JANMIL NW-1S, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_16, державний номерний знак НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 (а.с. 31)

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_18, власником спеціалізованого вантажного - спеціалізованого сідлового тягача - Е DAF XF 95.430, синього кольору, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 є ОСОБА_5 (а.с. 32)

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_19, ОСОБА_5 є власником спеціалізованого напівпричепа - спеціалізованого самоскида - Е BODEX KIS 33, жовтого кольору, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_5, номер шасі НОМЕР_21 (а.с. 32)

Відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру МВС України у Донецькій області від 03 грудня 2018 року № 31/5-11995 - вантажний сідловий тягач DAF XF 95.430,оранжевого кольору, 2003року випуску, державний номер НОМЕР_12 належить ОСОБА_8,

напівпричіп-самоскид BODEX KIS 33,жовтого кольору, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_8, належить ОСОБА_5;

-вантажний сідловий тягач DAF XF 95.430, синього кольору,2003року випуску, державний номер НОМЕР_9, належить ОСОБА_5;

-напівпричіп-самоскид JANMIL NW-IS, сірого кольору,2008 року випуску, державний номер НОМЕР_13, належить ОСОБА_5;

- вантажний сідловий тягач DAF FТ 95 XF 480, білого кольору, 2003року випуску, державний номер НОМЕР_10, належить ОСОБА_4;

- автомобіль Mercedes-Bens E320, державний номер НОМЕР_14,сірого кольору, 2006 року випуску належить ОСОБА_5 (а.с.50 - 61).

Результати аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України, надані додатком до відповіді, свідчать про те, що всі зазначені транспортні засоби раніше належали ОСОБА_4, за винятком вантажного сідлового тягача DAF FТ 95 XF 480, білого кольору, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_10, який до сього часу належить ОСОБА_4

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 1 Протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права які можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Враховуючи підстави уточненого позову, яка подана до Першотравневого районного суду Донецької області на стадії підготовчого провадження, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість забезпечення позову судом першої інстанції шляхом накладення арешту, оскільки транспортні засоби, на які накладено арешт, є предметом даної справи відповідно до уточненого позову ОСОБА_3, також відповідно до якого ОСОБА_5 є співвідповідачем, що спростовує доводи апеляційної скарги про безпідставне порушення її права власності щодо спірного майна.

Доводи щодо добросовісності набуття спірного майна ОСОБА_5, необґрунтованості позову, можливості компенсування частки відчуженого не в інтересах сім'ї майна тощо є безпідставними, оскільки фактично зводяться до незгоди з позовом по суті.

На стадії розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо правомірності накладення арешту на майно, яке є предметом спору, апеляційний суд не перевіряє підстави заявленого позову та не вирішує питання щодо задоволення чи відмови у задоволенні позовних вимог.

При цьому апеляційний суд зауважує, що вимоги заяви про забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами. Забезпечення позову у вигляді накладення арешту є необхідним та обґрунтованим, оскільки невжиття вказаного виду забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зокрема, у разі відчуження спірного майна третім особам тощо, оскільки існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_3, яка заявила

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції вирішив питання про забезпечення позову у відповідності з нормами процесуального права та прийшов до правильного висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не є підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ,375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 05 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

Повний текст постанови складено 10 грудня 2018 року.

Суддя Т.Б.Ткаченко