Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 569/1348/13-ц

провадження № 61-32733 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

треті особи: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк Валентина Михайлівна, Публічне акціонерне товариство «Сведбанк»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Григоренка М. П., Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року ОСОБА_5, правонаступниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що у період з 14 листопада

1940 року по 07 січня 1997 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_6, у період якого ними було придбано квартиру АДРЕСА_1.

При складанні заповіту на випадок своєї смерті, їй стало відомо, що право власності на зазначену квартиру перейшло до ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 25 квітня 1995 року, укладеного між ОСОБА_3 та її покійним чоловіком ОСОБА_6, згоди на укладення зазначеного договору вона не надавала.

Посилаючись на наведене, просила визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений

25 квітня 1995 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Судом до участі у справі, як третю особу, залучено приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Філюк В. М., яка посвідчила оспорюваний договір.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня

2013 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 12 вересня 2013 року апеляційну скаргу приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. задоволено, скасовано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2013 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Рівненської області від 12 вересня 2013 року скасовано, справу передано на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 29 серпня 2014 року як правонаступників померлої залучено ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15 вересня 2014 року апеляційну скаргу приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. відхилено, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 лютого 2015 року касаційну скаргу приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Філюк В. М. задоволено. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 15 вересня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня

2015 року до участі у справі як третю особу залучено іпотекодержателя квартири АДРЕСА_1 - Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 травня

2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений 25 квітня 1995 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня

2016 року за заявою правонаступника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_1 виправлено описку у рішенні Рівненського міського суду Рівненської області від 05 травня 2015 року шляхом зазначення у резолютивній частині рішення суду про укладення 25 квітня 1995 року договору дарування квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Не погоджуючись з указаними судовими рішеннями суду першої інстанції, у травні 2017 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 травня 2015 року та ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня

2016 року, та заяву про поновлення строків на їх апеляційне оскарження.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 23 червня 2017 року поновлено ТОВ «Кредитні ініціативи» встановлений законом строк на апеляційне оскарження рішення Рівненського міського суду Рівненської області від

05 травня 2015 року та ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2016 року, відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 21 вересня 2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Кредитні ініціативи» закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційне провадження було відкрито без дотримання положень частини третьої статті 297 ЦПК України, унаслідок приховання ТОВ «Кредитні ініціативи» обставин, що мають значення для вирішення питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судових рішень, зокрема, як установлено у ході апеляційного розгляду, заявнику було відомо про існування рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 травня 2015 року та ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2016 року ще 18 квітня 2016 року, з дати отримання копії позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ТОВ «Кредитні ініціативи»,

ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ПАТ «Сведбанк», треті особи: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_7, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малаховська І. В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стопченко К. О. про визнання недійсним іпотечного договору, а тому суд посилаючись на роз'яснення, викладені у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справи в апеляційному порядку» дійшов висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у вересні 2017 року, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило скасувати ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 вересня 2017 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що закриваючи апеляційне провадження, суд не визначився з характером спірних правовідносин, не встановив фактичних даних щодо дати отримання ТОВ «Кредитні ініціативи» копії оскаржуваного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 травня 2015 року та ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня

2016 року. Матеріали справи не містять підтвердження отримання

ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», копії повного тексту оскаржуваного рішення суду, яку було відправлено не за адресою місцезнаходження товариства, а про дату розгляду заяви

ОСОБА_1 про виправлення описки у зазначеному рішенні сторони не були належним чином повідомлені. Зазначило, що у порушення вимог статті 33 ЦПК України 2004 року суди не вирішили питання про залучення до участі у справі іпотекодержателя майна - ТОВ «Кредитні ініціативи», а також спадкоємця ОСОБА_5 - ОСОБА_2, а тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам щодо законності та обгрунтованості.

У запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу, що надійшли до касаційного суду у грудні 2017 року, ОСОБА_1 посилалася на відсутність підстав для скасування ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 21 вересня

2017 року, оскільки ТОВ «Кредитні ініціативи» у касаційній скарзі не довело поважності причин пропуску товариством строку на апеляційне оскарження, натомість апеляційний суд, витребувавши з Рівненського міського суду Рівненської області справу за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним іпотечного договору, безпосередньо дослідив у судовому засіданні докази, якими підтверджуються недостовірні відомості щодо дати отримання

ТОВ «Кредитні ініціативи» копії рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 травня 2015 року.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

31 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанцій ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Закриваючи апеляційне провадження, апеляційний суд виходив з того, що

ТОВ «Кредитні ініціативи» недобросовісно використало право на апеляційне оскарження, приховало від апеляційного суду фактичну дату отримання товариством копії рішення Рівненського міського суду Рівненської області від

05 травня 2015 року та ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2016 року, що призвело до відкриття апеляційного провадження у справі без дотримання положень частини третьої статті 297 ЦПК України. При цьому суд апеляційної інстанції послався на роз'яснення, викладені у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду справ в апеляційному порядку», відповідно до якого при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею

292 ЦПК України 2004 року права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Частиною першою статті 292 ЦПК України 2004 року визначено, що право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції мають сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участь у справі, проте ухвалене судове рішення порушує їхні права та обов'язки, якими такі особи наділені, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що первинним для вирішення питання про закриття апеляційного провадження є з'ясування апеляційним судом тієї обставини, чи суд оскаржуваним рішенням вирішив питання про права, інтереси, та (або) обов'язки особи, що подала апеляційну скаргу, оскільки ні статті 292, 294 ЦПК України 2004 року, ні роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року у постанові № 12 «Про судову практику розгляду справ в апеляційному порядку» не містять такої підстави для закриття апеляційного провадження у справі, як необгрунтоване поновлення судом апеляційної інстанції заявнику строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про закриття апеляційного провадження з підстав необгрунтованого його відкриття, оскільки перелік підстав для закриття провадження є вичерпним.

Згідно пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня

2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (пункт 4 частини першої статті 311, пункт 4 частини першої статті 338 ЦПК України 2004 року)

Апеляційний суд належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваним судовим рішенням порушуються права ТОВ «Кредитні ініціативи» як іпотекодержателя майна, яке є предметом оспорюваного договору дарування, та його доводи про те, що сторони у такий спосіб намагаються ухилитися від виконання відповідачем кредитних зобов'язань забезпечених іпотекою.

Достовірно встановивши, що квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки, суд при вирішенні спору не залучив до участі у справі ТОВ «Кредитні ініціативи», яке мало право на доведення перед судом безпідставності позовних вимог та порушення його прав, як іпотекодержателя спірного майна набутого ним за договором про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, тобто до дати пред'явлення позову.

Відповідно до статті 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Проте, на порушення вищевказаного, а також вимог статей 212-214 ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції не обговорив питання про залучення до участі у справі ТОВ «Кредитні ініціативи», як іпотекодержателя майна за оспорюваним правочином, а суд апеляційної інстанції закриваючи апеляційне провадження не перевірив у достатньому обсязі законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, а також доводів апеляційної скарги.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Частиною четвертою статті 411 ЦПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки апеляційний суд в порушення норм процесуального права безпідставно відмовив ТОВ «Кредитні ініціативи» у захисті порушеного права, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали апеляційного суду з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 вересня 2017 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г.І. Усик