АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня 2018 року

місто Київ

справа №760/2791/14-ц

провадження №22-ц/796/780/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.,

суддів - Кравець В.А., Лапчевської О.Ф.

за участю секретаря - Юрчука С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Відділ реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Солом'янського районного суду міста Києва у складі судді Коробенка С.В. від 4 лютого 2015 року у справі за позовом про встановлення батьківства та стягнення аліментів,

встановив:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, третя особа Відділ реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві про встановлення батьківства та стягнення аліментів.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з відповідачем мала відносини з липня 2009 року. У лютому 2010 року дізналася про те, що вагітна і повідомила про це відповідача, після чого вони стали вести спільне господарство, збирали кошти на весілля, зробили ремонт у квартирі для створення умов для сумісного проживання та майбутньої дитини, у червні 2010 року відповідач остаточно переїхав до її помешкання, а у жовтні вона народила сина ОСОБА_3.

Вказувала на те, що у зв'язку з тим, що відповідач відмовився поїхати до РАЦСу зареєструвати дитину, вона була вимушена зареєструвати сина на своє прізвище, а в свідоцтві про народження в графі «батько» був записаний її батько - ОСОБА_4.

Посилаючись на те, що відповідач не визнає себе батьком дитини, ніякої допомоги для створення належних умов життя та розвитку дитині не надає, просила суд встановити батьківство ОСОБА_2 щодо неповнолітнього сина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2 000,00 грн. на місяць, починаючи з дня звернення до суду.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 4 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнано батьківство ОСОБА_2 щодо неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 07.02.2014 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та призначити у справі судову генетичну експертизу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не врахував, що у нього від першого шлюбу є дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на яку він добровільно сплачує аліменти. Також допомагає літнім батькам, які фактично знаходяться на його утриманні. Сума аліментів у розмірі 2 000 грн. є для нього непід'ємною.

На обґрунтування клопотання про призначення експертизи, вказував на те, що судом першої інстанції двічі призначалася судова генетична експертиза, на вирішення якої ставилися питання про наявність біологічного походження малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, від відповідача ОСОБА_2 Ухвали суду не виконані у зв'язку з його неявкою. Проте, кореспонденція направлялася за адресою по котрій він не мешкає з 2009 року, що беззаперечно унеможливлювало його явку до експертної установи.

В судовому засіданні ОСОБА_2 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник Солом'янського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІ від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 2 червня 2016 року №1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_1 народився син ОСОБА_5, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції вчинено запис № 3335 від 11.11.2010 року в книзі записів актів цивільного стану про народження.

В графі відомостей про батька запис «ОСОБА_4» здійснений за вказівкою матері у відповідності до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Утримання неповнолітнього ОСОБА_5 у повному розмірі здійснює позивачка.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 ухиляється від проходження судової генетичної експертизи, що свідчить про визнання біологічного батьківства по відношенню до малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, також відповідач не утримує дитину, а тому з урахуванням того, що він не працює, офіційного стабільного заробітку не має, необхідним є призначення аліментів у фіксованій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «»Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК ( 1618-15 ) рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК ( 1618-15), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК ( 1618-15) може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про йогопримусовий привід.

Ухвалами Солом'янського районного суду міста Києва від 13.03.2014 року та від 18.07.2014 року було призначено по справі судово-генетичні експертизи.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 10.06.2014 року та від 5 серпня 2014 року здійснено примусовий привід відповідача ОСОБА_2 для відбору зразків крові при проведенні експертизи.

Листом Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз від 13.10.2014 року № 11/3326 повідомлено, що проведення експертизи методом ДНК-аналізу, згідно ухвали суду від 13.03.2014 року неможливо, оскільки 03.10.2014 року ОСОБА_2 на відбір зразків крові не з'явився.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив, зокрема, призначити у справі судову генетичну експертизу, на вирішення якої поставити питання: чи являється ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_1, посилаючись на те, що ухвали про призначення експертизи та примусовий привід суду першої інстанції не отримував, що унеможливлювало його явку до експертної установи для проведення відбору зразків крові.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19.03.2018 року клопотання ОСОБА_2 задоволено. Призначено судово-генетичну експертизу на вирішення якої поставлено питання - чи являється ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, біологічним батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так, згідно висновку експерта № 126 молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чим біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 практично доведено.

Враховуючи обставини справи, та висновок експерта, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про встановлення батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 51 Конституії України встановлено, що кожен із подружжя має рівні права та обов'язки у шлюбі та сім'ї; що державою однаково охороняється як батьківство, так і материнство.

Сімейне законодавство також містить норми, що імплементують вказані принципи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141СК України та ст. 11 Закону України «Про оорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. 180, ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 184 цього Кодексу визначені випадки, коли суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, зокрема якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 1 ст. 182 СК встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилався на те, що при визначенні суми аліментів, що підлягають стягненню, суд першої інстанції не врахував, що у нього від першого шлюбу є дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на яку він добровільно сплачує аліменти, допомагає літнім батькам, які фактично знаходяться на його утриманні, а тому сума аліментів у розмірі 2 000 грн. є для нього непід'ємною.

Колегія суддів, вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки ОСОБА_6 не надав суду доказів про те, що він дійсно сплачує аліменти на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В матеріалах справи містяться довідки з медичних установ про стан здоров'я його батьків, проте, колегія суддів вважає, що вказані довідки не є підтвердженням того, що дійсно батьки знаходяться на його утриманні, окрім того, згідно довідки виконкома Дуб'язівської селищної ради відповідач не проживає з батьками.

Чинним законодавством забезпечено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, шляхом визначення порядку стягнення аліментів з того з батьків, з яким дитина не проживає.

Оскільки, з 1 липня 2018 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 1944 грн., а також враховуючи матеріальне становище платника аліментів, його стан здоров'я (доказів на підтвердження того, що він має вади здоров'я відповідач не надав), на його утриманні не перебувають інші особи (належних доказів не надано), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 2 000 грн. щомісячно, що забезпечить дитині нормальний рівень життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 4 лютого 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий С.В. Кулікова

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Лапчевська