Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 336/1150/17-ц

провадження № 61-9742св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

представник позивача ОСОБА_4,

відповідачі: Шевченківське відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_3 та Державної казначейської служби України на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2017 року у складі судді Наумова О. О. та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 07 серпня 2015 року він за номером «102» повідомив співробітників Шевченківського районного відділу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про нанесення йому невідомими особами 07 серпня 2015 року приблизно о 10 год. 50 хв. тілесних ушкоджень. Того ж дня він подав заяву про вчинення вказаного кримінального правопорушення, яка була прийнята слідчим слідчого відділу Шевченківського районного відділу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області ОСОБА_5

У заяві позивач зазначав, що тілесні ушкодження на проспекті Моторобудівників, 28 в м. Запоріжжі йому нанесли громадяни ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та його друг, а тому просив притягнути їх до кримінальної відповідальності.

Відомості про зазначене кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, 08 серпня 2015 року внесено до ЄРДР за № 00003335, та того ж дня він подав заяву про залучення до провадження як потерпілого, і допитаний в якості потерпілого.

Досудове розслідування за вказаним кримінальним правопорушенням здійснював слідчий слідчого відділу Шевченківського районного відділу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_7

Позивач неодноразово звертався до слідчого з клопотаннями про надання йому копій документів, просив інформувати про проведення процесуальних дій за кримінальним провадженням, повідомляти в письмовій формі про прийняття рішень за результатами розгляду клопотань.

У зв'язку з неотриманням відповіді від слідчого, ОСОБА_3 оскаржив дії слідчого до начальника слідчого відділу Шевченківського районного відділу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, однак відповіді також не отримав.

У червні 2016 року ОСОБА_3 оскаржив дії слідчого до Запорізької місцевої прокуратури № 1.

У червні 2016 року позивач звернувся до суду із скаргою на бездіяльність слідчого Зайцева Є. С.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2016 року № 336/3743/16-к скарга ОСОБА_3 задоволена, визнано протиправною бездіяльність слідчого Зайцева Є. С. та зобов'язано слідчого протягом трьох днів з дня отримання ухвали суду розглянути клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій.

Службовим розслідуванням, проведеним слідчим відділом Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в червнілипні 2016 року встановлено, що досудове слідство у зазначеному кримінальному провадженні слідчим Зайцевим Є. С. проведено не в повному обсязі. За півтора року слідчим не було проведено жодних процесуальних чи слідчих дій за клопотанням ОСОБА_3

ОСОБА_3 неодноразово оскаржував дії слідчого, звертався до начальника слідчого відділу Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, до Запорізької місцевої прокуратури № 1, до прокуратури Запорізької області.

10 січня 2017 року листом Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 повідомили про відсторонення слідчого Зайцева Є. С. від провадження відповідного досудового розслідування та призначення іншого слідчого.

Позивач вважав, що бездіяльність слідчого Зайцева Є. С. завдала йому моральну шкоду, яка полягає у перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль з відновлення його порушеного права, яку він оцінює в 5 000,00 грн. Крім того, йому були завдані збитки, що виразились у поштових витратах та оплаті юридичних послуг для захисту порушених прав.

Позивач остаточно просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку 5 692,48 грн на відшкодування майнової шкоди, 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, 2 734,40 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 192,48 грн на відшкодування майнової шкоди, витрати на правову допомогу у розмірі 45,62 грн, усього: 238,10 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачу завдано матеріальні збитки понесені позивачем витрати при сплаті поштових послуг при направлені клопотань та заяв до слідчого відділу, скарг до відділень поліції, прокуратури. Витрати на правову допомогу не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, вони не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних доказів в обґрунтування цих вимог, заявлений розмір моральної шкоди не доведений, а доказів наявності моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру у результаті дій відповідача позивач не надав.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2017 року в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано та прийнято в цій частині нову постанову.

Стягнуто з Державної казначейської служби України як розпорядника Державного бюджету України, на користь ОСОБА_3 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2017 року в частині стягнення витрат на правову допомогу змінено.

Стягнуто з Державної казначейської служби України як розпорядника Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 931,75 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачу протиправною бездіяльністю слідчого слідчого відділу Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_7, що виразилось у нерозгляді клопотань потерпілого про проведення слідчих (розшукових) дій та повідомлення заявника про результати їх розгляду у кримінальному провадженні № 0003335 була завдана моральна шкода, безпосередньо повязана з порушенням права ОСОБА_3 на проведення зазначених дій у розумний строк, яка підлягає відшкодуванню одноразово як компенсація втрат немайнового характеру.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення в частині відмови у задоволенні позову, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково ототожнив реальні збитки у вигляді витрат, понесених на отримання юридичних послуг із судовими витратами на правову допомогу у цивільних справах. Суд апеляційної інстанції не застосував до спірних правовідносин пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України, а також неповністю врахував обставини справи (спеціальний статус субєкта, протиправною бездіяльністю якого була завдана шкода) та неправильно застосував статтю 1176 ЦК України. Суд апеляційної інстанції не застосував під час розгляду справи практику Європейського суду з прав людини.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати судові рішення в частині задоволених вимог, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у разі наявності лише незаконної бездіяльності державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правові підстави для її відшкодування. Крім того, шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за рахунок її власних коштів. До повноважень Державної казначейської служби України не належить відшкодування від імені та за рахунок держави шкоди, яка повинна відшкодовуватися іншими державними органами на загальних підставах.

У квітні 2018 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено про безпідставність касаційної скарги Державної казначейської служби України та обґрунтованість судових рішень в частині задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд встановив, що 08 серпня 2015 року до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України за № 0003335.

Кримінальне провадження відкрито за заявою ОСОБА_3 як потерпілого за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень невідомими особами.

Суд встановив, що протягом 20152016 років позивач неодноразово звертався до органів поліції, органів прокуратури усіх рівнів, Шевченківського районного суду м. Запоріжжя зі скаргами на бездіяльність слідчого Шевченківського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області при розслідуванні зазначеного кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2016 року у справі № 336/3743/16-К визнано протиправною бездіяльність слідчого слідчого відділу Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_7, що полягало у нерозгляді клопотань потерпілого про проведення слідчих (розшукових) дій у встановлений законом строк та повідомлення заявника про результати їх розгляду у кримінальному провадженні № 0003335 та зобов'язання слідчого протягом трьох днів з дня отримання ухвали суду розглянути зазначені клопотання потерпілого.

З листів Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції Запорізькій області від 08 липня та від 08 листопада 2016 року вбачається, що проведеним службовим розслідуванням встановлено, що досудове слідство у кримінальному провадженні слідчим Зайцевим Є. С. проведено не в повному обсязі, процесуальне рішення до цього часу не прийнято.

За заявою потерпілого ОСОБА_3 про злочин щодо невиконання слідчим Зайцевим Є. С. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000347 від 25 жовтня 2016 року та розпочато досудове розслідування за частиною другою статті 382 КК України. За результатами вивчення матеріалів кримінального провадження встановлено неналежне проведення досудового розслідування, ініційовано питання про відсторонення слідчого від провадження та призначення іншого слідчого.

Слідчий Зайцев Є. С. відсторонений від провадження досудового розслідування та призначений інший слідчий Арзуманян Д. Н.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-440цс16.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Наведеним вище спростовуються доводи касаційної скарги Державної казначейської служби України щодо відсутності повноважень Державної казначейської служби України на відшкодування від імені та за рахунок держави шкоди, яка повинна відшкодовуватися іншими державними органами на загальних підставах.

У справі, яка переглядається, з'ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є встановлена ухвалою суду та службовим розслідуванням незаконна бездіяльність слідчого слідчого відділу під час виконання своїх службових обовязків та своєчасного розгляду клопотань ОСОБА_3 про проведення слідчих дій, тому спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України відсутні.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як розяснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою варто розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, інших негативних наслідків, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення позову.

Встановивши, що у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є встановлена ухвалою суду та службовим розслідування протиправна бездіяльність слідчого в частині невиконання своїх службових обов'язків, суд апеляційної інстанції, виходячи з засад розумності та справедливості, з урахуванням конкретних обставин цієї справи, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн є співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку уповноважених органів держави немайнової шкоди, стягнення у такому розмірі не є надмірним та враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення збитків понесених позивачем витрат при сплаті поштових послуг при направлені клопотань та заяв до слідчого відділу, скарг до відділень поліції, прокуратури в розмірі 192,48 грн.

Відмовляючи у стягненні майнової шкоди, понесеної позивачем при сплаті правової допомоги, до складу якої входить надання юридичних послуг щодо розробки та складання процесуальних документів у кримінальному провадженні у розмірі 5 500,00 грн, суди, врахувавши роз'яснення, викладені у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», правильно виходили з того, що витрати на правову допомогу не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

Наведеним вище спростовуються доводи касаційної скарги ОСОБА_3 щодо неправильного застосування статті 22 ЦК України.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2018 року зупинено виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2017 року та постанови Апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання (дію) цих судових рішень.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2017 року у нескасованій частині та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання (дію) рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2017 року та постанови Апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик