Справа № 346/3967/18
Провадження № 2/346/1940/18
06 грудня 2018 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
судді: П'ятковського В. І.
за участю секретаря: Іванишин Х. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом,
Позивач, підтримуючи заявлені вимоги в судовому засіданні, посилається на те, що йому на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 про що видано свідоцтво про право особистої власності від 27 жовтня 1987 року на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради № 220 від 14 жовтня 1987 року. Право власності зареєстроване в Коломийському МБТІ за реєстровим № 26.
Окрім нього в будинку зареєстровані його діти : ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та колишня дружина - ОСОБА_2, відповідачі по справі, які з 2011 року фактично в будинку не проживають і не несуть жодних витрат по утриманню та оплаті комунальних послуг за житло, у якому рахуються зареєстрованими.
У зв"язку з виниклими обставинами, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житлом.
Відповідачі, будучи належно повідомленими судом про час і місце розгляду справи по останньому відомому місцю проживання, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд до відома не поклали.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення в заочному порядку.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому підлягаючими задоволенню виходячи із наступного.
Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 про що видано свідоцтво про право особистої власності від 27 жовтня 1987 року на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради № 220 від 14 жовтня 1987 року. Право власності зареєстроване в Коломийському МБТІ за реєстровим № 26 (а.с.7).
Із довідки Ліснохлібичинської сільської ради Коломийського району № 763 від 03 серпня 2018 року вбачається, що у даному будинку окрім позивача, зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с8).
Із пояснень позивача вбачається, що його діти та колишня дружина з 2011 року в спірному житлі не проживають та не несуть жодних витрат по утриманню та оплаті комунальних послуг, їх речі в будинку відсутні.
Актом обстеження № 239/02-24/05, складеним 03 серпня 2018 року комісією в складі представників Ліснохлібичнської сільської ради, встановлено, що відповідачі, в належному позивачу будинку зареєстровані, однак не проживають, їх особисті речі в ньому відсутні (а.с.9).
Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 які зазначили, що відповідачі будинок позивача покинули добровільно і з того часу минуло ряд років. Знають, що даним житлом вони не цікавляться, в його утриманні участі не беруть.
В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У ст. 15 ЦК України кожній особі гарантується право на судовий захист.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності по місцю реєстрації, без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи вказані обставини та законодавче регулювання виниклих правовідносин, суд вважає, що відповідачі втратили право користування житлом у будинку позивача.
На підставі наведеного та ст.ст. 15, 317, 321, 191, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, керуючись ст.ст. 264, 265, 268, 280-285 354, 355 ЦПК України суд,
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право на користування житловим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя П'ятковський В. І.