Справа № 182/7113/17
Провадження № 2/0182/1044/2018
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

06.12.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Рунчевої О.В.
секретаря Нагаєвої Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач 07 грудня 2017 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.
23 березня 2009 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір № б/н (далі - Договір) згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.
У порушення ст.ст.526,527,530,1054 ЦК України та умов Договору відповідач зобов?язання за вказаним Договором належним чином не виконав.
Станом на 30 вересня 2017 року заборгованість відповідача за Договором склала 22476 грн. 75 коп., яка складається з наступного: 1699 грн. 77 коп. заборгованість за кредитом, 17510 грн. 66 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1719,81 грн. - заборгованість за пенею та комісією, також штрафи відповідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:
- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина).
- 1046,51 грн. - штраф (процентна складова).
Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором у розмірі 22476 грн. 75 коп. та понесені ним судові витрати у розмірі 1600 грн.
15.12.2017 року набув чинності Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року.
Згідно п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 04 січня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.
В матеріалах справи наявний відзив з додатками ОСОБА_1 на позовну заяву про стягнення заборгованості, згідно якого відповідач ОСОБА_1 просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 33-45), мотивуючи наступним. Так, позивачем до позовної заяви не додано належних і допустимих доказів, які б стверджували, що саме ті Умови та правила надання послуг, які додано до позову, він розумів, підписуючи договір, а також те, що Умови містили такі умови, про які заявлено позивачем в момент підписання договору, або в подальшому такі Умови не змінювались. У зв`язку з чим, вважає, що не можна їх вважати складовою частиною укладеного між сторонам договору від 23 березня 2009 року. В обґрунтування зазначеного посилався на висновки Верховного Суду України у постанові від 11.03.2015 року по справі № 6-16цс15.
Також зазначив, що позивачем не зазначено дату використання самого кредиту, суму використаного кредиту, строк дії картки, не зазначено що після закінчення строку дії картки він продовжував нею користуватися, або отримував нову кредитну картку.
Таким чином вважає, що строк позовної давності на вимогу про сплату заборгованості за кредитом сплинув в день закінчення строку дії картки. За загальними правилами картка видається на три роки, тобто строк завершення картки мав сплинути у 2012 році, а позивач звернувся з даним позовом до суду у грудні 2017 року, тобто з пропущенням строку позовної давності.
Крім того зазначив, що він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, але позивачем додано розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що нарахування процентів за кредитним договором нараховувалося і в цей період.
Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 04 січня 2018 року також було встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив, згідно вимог ч.ч. 3 та 5 ст. 178 ЦПК України, однак відповіді на відзив від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до суду подано не було.
Ухвалою суду про витребування доказів по справі від 30 жовтня 2018 року було витребувано у позивача оригінал заяви б/н від 23 березня 2009 року ОСОБА_1 про отримання кредиту та інформацію про строк дії картки, виданої 23 березня 2009 року ОСОБА_1
23 листопада 2018 року на адресу суду від Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» надійшов лист, згідно якого надати оригінали кредитного договору не вбачається можливим, оскільки в архівах банку вони не виявлені. До листа додано довідку про отримання відповідачем кредитних карток з певним терміном дії (а.с. 49-56).
Справу розглянуто за наявними у справі матеріалами, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача на підставі ст.ст. 525, 526, 610-612, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України підлягають частковому задоволенню.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 23 березня 2009 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір № б/н (далі - Договір) згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6-13).
Даний договір був укладений на підставі особистої Заяви відповідача про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг».
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.
Відповідно до п.п.3.2 та 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач надав згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, що дає право позивачу у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Тобто, перед укладенням спірного договору відповідач був повідомлений з умовами надання кредитної картки, умовами кредитування та тарифами банку.
При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України (договір приєднання), згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України передбачено свободу договору, а саме: відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Таким чином, в даному випадку відповідач, підписуючи Заяву Позичальника, приєднався до Умов надання банківських послуг, які є загальними та їх підписання позичальником не є обов`язковим.
Викладене свідчить про досягнення згоди між сторонами щодо усіх істотних умов кредитного договору та існування кредитних відносин між сторонами, а отже спростовує заперечення відповідача щодо неможливості вважати Умови та правила надання послуг, які додано до позову складовою частиною укладеного між сторонам договору від 23 березня 2009 року.
Крім того, сплачуючи протягом тривалого часу заборгованість за кредитним договором, відповідач погоджувався з умовами його надання.
Посилання відповідача на правову позицію, викладену в постанові Верховний Суд України від 11 березня 2015 року № 43098344 (справа №6-16цс15) є хибним, оскільки вказаний правовий висновок зроблений Верховним Судом України у справі з інших правовідносин.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав належним чином, та станом на 30 вересня 2017 року заборгованість відповідача за Договором склала 22476 грн. 75 коп., яка складається з наступного: 1699 грн. 77 коп. заборгованість за кредитом, 17510 грн. 66 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1719,81 грн. - заборгованість за пенею та комісією, також штрафи відповідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1046,51 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 4-5).
Судом встановлені правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості та часткового задоволення позовних вимог банку, однак суд не погоджується з розміром заборгованості, визначеним позивачем, виходячи з наступного.
Між сторонами виникли правовідносини, стосовно виконання боржником зобов`язань по кредитному договору.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за договором кредиту банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в строк зазначений в договорі, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо за договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
При цьому, судом перевірено розрахунок наданий позивачем, та з`ясовано, що тіло кредиту визначено у відповідності із умовами кредитного договору, проте, перевіряючи визначений позивачем розмір заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, судом встановлено наступне.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що банк відповідачу нараховував відсотки з 01 червня 2009 року по 30 вересня 2017 року.
Згідно довідки Військової частини польової пошти НОМЕР_1 від 28 листопада 2016 року за № 4460/1 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України відповідач ОСОБА_1 в період з 25 травня 2014 року по 17 липня 2014 року, з 24 липня 2014 року по 10 серпня 2014 року, з 10 квітня 2015 року по 25 квітня 2015 року, з 02 червня 2016 року по 10 червня 2016 року, з 16 червня 2016 по 23 червня 2016 року безпосередню брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції.
Згідно ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістами та військовозобов`язаними - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Отже, суд приходить до висновку, що підстави для нарахування відсотків за користування кредитними коштами у період перебування відповідача в зоні проведення АТО є неправомірними, тому розмір заборгованості за відсотками за періоди з 25 травня 2014 року по 17 липня 2014 року, з 24 липня 2014 року по 10 серпня 2014 року, з 10 квітня 2015 року по 25 квітня 2015 року, з 02 червня 2016 року по 10 червня 2016 року, з 16 червня 2016 по 23 червня 2016 року підлягає виключенню.
Також не підлягають стягненню штрафи, оскільки згідно ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістами та військовозобов`язаними - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Отже, заборгованість за відсотками в межах заявлених позовних вимог підлягає зменшенню з 17510,66 грн. до 16073,18 грн., відповідно загальна сума заборгованості у розмірі 22476 грн. 75 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 1699 грн. 77 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 17510 грн. 66 коп., заборгованість за пенею та комісією - 1719,81 грн., а також штрафи 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1046,51 грн. - штраф (процентна складова) підлягає зменшенню до 17772, 95 грн., виходячи з наступного розрахунку (1699,77 грн. - тіло кредиту + 16073,18 грн. відсотки за користуванням кредитом, за виключенням періоду перебування відповідача в зоні проведення АТО, а саме в період з 25 травня 2014 року по 17 липня 2014 року, з 24 липня 2014 року по 10 серпня 2014 року, з 10 квітня 2015 року по 25 квітня 2015 року, з 02 червня 2016 року по 10 червня 2016 року, з 16 червня 2016 по 23 червня 2016 року).
В зв`язку з вищевикладеним, судом приймаються до уваги доводи відповідача, щодо неправомірного стягнення з нього штрафних санкцій та відсотків за користування кредитом в період його перебування в зоні АТО.
Вирішуючи питання про застосування до вимог позивача позовної давності суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).
За змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 134цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.
Згідно з п. п. 3.1.1. та 3.1.3. Правил користування платіжною картою строк дії картки вказується на лицевій стороні карти (рік та місяць). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного на картці. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії) якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності на картрахунку грошових коштів для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій.
Відповідно до п.п. 5.2, 5.3 Правил користування платіжною картою погашення кредиту - поповнення картрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або у безготівковому порядку із подальшим зарахуванням їх Банком на картрахунок держателя, а також договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.
Строк та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками із встановленим обов`язковим мінімальним платежом наведений у Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною договору. Обов`язковий платіж включає плату за користування кредитом, передбаченому Тарифами і частину заборгованості за кредитом.
Згідно п.5.4. Правил користування платіжною картою строк погашення відсотків за кредитом визначено щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту у повному обсязі сторонами визначено не пізніше останнього місяця, зазначеного на платіжній картці.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідачу неодноразово перевипускались кредитні картки, у зв`язку із закінченням строку дії попередньої картки, останній раз 19 березня 2013 року зі строком дії до 12/15 (а.с.56).
Крім того, згідно наданих суду матеріалів справи, відповідач користувався коштами позивача, неодноразово частково погашав заборгованість за наданим кредитом, останнє погашення кредиту у сумі 1780,19 грн. було здійснено відповідачем 20 серпня 2015 року, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача за кредитним договором № б/н від 23 березня 2009 року (а.с.4-5). В подальшому, починаючи з серпня 2015 року будь-яке погашення заборгованості не здійснювалося. З зазначеним позовом позивач звернувся до суду 07 грудня 2017 року, тобто в межах строку позовної давності.
З огляду на це, суд відхиляє доводи відповідача про пропуск строку позовної давності за отриманим кредитом.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в загальній сумі 17772, 95 грн.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 є учасником бойових дій ( а.с. 42) та відповідно до п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674 зі змінами, від сплати судового збору звільнений, судові витрати компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 80, 81, 89, 141, 178, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 207, 251, 253, 256-258, 261, 267, 525, 526, 530, 610-612, 626 - 629, 634, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України,-
ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що знаходиться за адресою 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, заборгованість за Договором № б/н 23 березня 2009 року в сумі 17772, 95 грн. ( сімнадцять тисяч сімсот сімдесят дві грн. 95 коп.)
В іншому відмовити.
Судові витрати компенсувати за рахунок держави.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Рунчева