Справа №702/249/18
Провадження №2/702/151/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області

під головуванням судді: Мазай Н. В.

за участю секретаря судових засідань : ОСОБА_1

позивача: ОСОБА_2

представника позивача : ОСОБА_3

відповідача : ОСОБА_4

представника відповідача : ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу,

в с т а н о в и в :

Позивач в березні 2018 року звернувся в суд із позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Підставою своїх вимог, з урахуванням заяви про їх уточнення вважає те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 30.05.2002 року розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач почала проживати окремо від позивача. В 2004 році між позивачем та відповідачем завязалися сімейні стосунки і вони почали спільно проживати в гуртожитку, що по вул. Соборна (Леніна) 5а в м. Монастирище Черкаської області в кімнаті № 28. Як позивач так і відповідач не бажали відразу ж після створення сім'ї вдруге та спільного проживання, реєструвати шлюб в органах ДРАЦС, оскільки мали намір визначитися, щодо можливості подальшого спільного проживання та ведення спільного побуту як одна сім 'я. Так, починаючи з 2004 року позивач почав проживати з відповідачем і разом сприяли поліпшенню відносин в сім'ї, з метою її збереження. Позивач працював на той час в правоохоронних органах ( на посаді оперативного чергового Монастирищенського РВ УМВС), а відповідач - продавцем в різних торгівельних точках. Дітей у сторін не було, однак, це не стало причиною розірвання відносин і сторони продовжували жити разом за вказаною адресою, разом відвідували своїх друзів та знайомих, приймали гостей в своїй кімнаті, спільно святкували свої дні народження та інші свята при нагоді. Згодом сторони вирішили придбати власне житло і 22.06.2006 року ними було придбано будинок №29 по вул. Дзержинського, в с. Нове-Місто Монастирищенського району Черкаської області. Вказаний будинок було оформлено на відповідача як на єдиного власника. Через короткий проміжок часу після придбання даного будинку, сторони переїхали проживати саме в даний будинок. Проживаючи в ньому вони разом докладали зусиль для поліпшення своїх житлово-побутових умов як в самому будинку так і на подвір»ї. 16.03.2010 року між позивачем та відповідачем вдруге було зареєстровано шлюб. На даний час сімейні відносини між сторонами погіршилися і згодом сторони прийняли рішення про розірвання шлюбу. За час проживання без реєстрації шлюбу сторонами спільно було набуто у власність один будинок та речі загального вжитку, що знаходяться у будинку. Спільної згоди поділу вказаного майна сторони дійти не можуть, тому саме з даного приводу виникає необхідність у позивача звернутися до суду для встановлення факту спільного проживання з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу, в період з 01 квітня 2005 до 16.03.2010.

03.05.2018 відповідачем ОСОБА_6 подано відзив відповідно до якого вона заперечує проти задоволення позову. Дійсно в 2001 році вона одружилась із відповідачем, а 30.05.2002, шлюб між ними розірвано. В травні 2005 року після смерті її матері вона з позивачем почала періодично зустрічатись, але сімейних стосунків у них не було. Вона проживала в кімнаті №33 по вулиці Леніна, 5, в м. Монастирище Черкаської області, самостійно сплачувала за комунальні послуги та квартплату. Заперечує те, що між нами завязались сімейні стосунки та вони з 2004 року почали проживати з відповідачем і разом сприяли поліпшенню відносин в сімї. Вони зустрічались рідко, оскільки позивач працював оперативним черговим, а вона часто працювала в магазині з 15 до 24 години. Позивач був зареєстрований в будинку своєї матері. Як сімя, вони разом друзів не відвідували та не приймали гостей в кімнаті, не святкували дні народження та інші свята. Спільних друзів у них не було. У її особистій власності була частина житлового будинку в м. Умань, яку вона продала 06.04.2006 і за отримані від продажу кошти та за власні заощадження придбала житловий будинок № 29, по вул. Дзержинського в с. Нове Місто Монастирищенського району Черкаської області. 19.01.2007 з її дозволу в її будинку зареєструвався відповідач і саме цю дату вона вважає моментом з якого вони почали проживати як сімя. 16.03.2010 вони вдруге зареєстрували шлюб. З 09.05.2017 їх сімейні стосунки припинились. В вересні 2017 позивач заявив претензії щодо будинку та щодо поділу спільного майна. Вона йому запропонувала варіант поділу майна, але він не погоджувався.26 березня 2017 року вона повернулась з роботи та побачила те, що позивач самоправно поки її не було вдома забрав з будинку речі, які були їхнім спільним майном.21 квітня 2018 шлюб між ними розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-СР №085119, виданим 21 квітня 2018 року. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 обов»язковою умовою для визнання осіб членами сім»ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

11.06.2018 ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті та задоволено клопотання представників позивача, відповідача про виклик та допит в судовому засіданні свідків.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ Про судоустрій і статус суддів", районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав позов, з урахуванням уточнень, з мотивів, які в ньому викладено.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задоволити. Вважає, що свідки підтвердили спільність проживання та ведення господарства позивача з відповідачем в період з 01 квітня 2005 року до 16.03.2010 року.

У судовому засіданні відповідач позов не визнала, проти його задоволення заперечувала та пояснила, що вперше з позивачем вона зареєструвала шлюб в 2001 році, який в 2002 році було розірвано. На момент придбання будинку в 2006 році, по вул. Дзержинського, 29 с. Нове Місто вона з відповідачем однією сім»єю не проживала. Будинок був придбаний за кошти, які вона отримала від продажу частини будинку своєї матері в м. Умань. Довіреною особою продавця будинку ОСОБА_7, виступав позивач так як був з ним знайомий. Вона звернулася до позивача з приводу купівлі будинку та можливості бути довіреною особою, оскільки вони з позивачем підтримували зв»язок як колишні чоловік та дружина. З позивачем в них спільних заощаджень не було, спільне господарство не вели. Сім»я в них з»явилася після того, як вони вдруге зареєстрували шлюб, 16.03.2010. На той момент будинок вже був придбаний. Ремонт будинку вони проводили вже за сумісні кошти. Позивач не давав їй кошти на погашення заборгованості за комунальні послуги.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, вважає, що позивач надав суперечливі докази, які не свідчать про спільне проживання в період з квітня 2005 року до 16.03.2010.

Допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні показав, що в 2001 році він одружився з відповідачем і вони переїхали проживати в м. Монастирище на вул. Калашника, 18 в будинок його матері. В 2002 році вони розлучилися, оскільки він мав намір працювати в міліції. В 2003 відповідач переїхала в гуртожиток в м. Монастирище. В січні 2005 року померла мати відповідача, вони примирилися і з квітня 2005 року він переїхав до відповідача в гуртожиток по вул. Леніна в кімнату № 33. Його мати була проти їх стосунків та закривши свій будинок переїхала проживати в м. Умань до його брата. З відповідачем вони проживали разом, але шлюб не реєстрували. Жили як сім»я, кошти були спільні. В будинку матері він в цей період не проживав, лише інколи навідувався та годував там собаку. Він погашав за відповідача кошти, які брав в кредит, а поручителями по кредитним договором він запрошував своїх колег. Крім цього, на погашення цих кредитів їм кошти також позичала тітка, в сумі 10000 грн., які вони протягом 6 місяців з відповідачем возили в м. Умань та віддавали. Він також приймав участь в оформленні на відповідача будинку її батьків. Кошти за будинок в м. Умань, в сумі 6000 доларів США вони поклали в банк. Разом з відповідачем вони шукали в м. Монастирище щоб придбати будинок. Домініка повідомив, що продає будинок по вул. Дзержинського, 29. Будинок вони з відповідачем оглядали разом. Він виступив в ролі продавця цього будинку. Будинок вони придбали, віддали кошти, а нотаріус оформив документи на будинок. Так вони з відповідачем стали власниками будинку в якому проживали разом. ОСОБА_8 допомагав їм перевозити їх речі з гуртожитку в придбаний ними будинок по вул. Дзержинського. Спільно з відповідачем в гуртожитку він проживав до червня 2006 року. У власності іншого житла в нього не було. З 2003 до 2006 його речі були частково в будинку матері і в гуртожитку. Купував в гуртожитку тумбочку і телевізор. До 18.04.2007 він був зареєстрований в будинку матері, а з 18.04.2007 по 14.12.2017 по вул. Дзержинського. Неприязнених стосунків з відповідачкою в нього немає. Речі свої з будинку він забрав частково.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що вона з 2003 працювала комендантом в гуртожитку по вул. Леніна, 5 м. Монастирище. Олег і ОСОБА_4 в 2005 році проживали в гуртожитку без реєстрації в кім. 33, як чоловік і дружина, як сім»я. ОСОБА_2 працював в міліції, ОСОБА_4 в торгівлі. В 2006 році вони придбали будинок та виїхали з гуртожитку. Позивач проживав в гуртожитку близько року постійно, безперервно. Сторони проживали в зареєстрованому шлюбі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що сторони у справі були його сусідами, коли проживали по вул. Калашника в матері позивача з 2003 по 2005. З 2005 року вони почали проживати в гуртожитку. В 2005 він придбав автомобіль. Влітку 2006 він перевозив речі сторін з гуртожитку в будинок, який вони, зі слів матері позивача, придбали разом в м. Монастирище по вул. Дзержинського. Речі носили разом і ОСОБА_2 і ОСОБА_4. Жили вони дружно як сім»я. ОСОБА_2 працював в міліції, ОСОБА_4 в торгівлі.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що в 2003 позивач прийшов на роботу в районний відділ міліції. Через деякий час він перевівся в м. Христинівка, а потім повернувся. Позивач працював на посаді чергового і вони працювали в одному відділенні та в одну зміну. Йому відомо, що на початку 2006 року позивач проживав в гуртожитку разом з відповідачкою, як чоловік та дружина. В гуртожитку в м. Монастирище в нього проживав батько його похресниці. 31 січня 2006 року в його похресниці був День народження, який вони святкували в гуртожитку на 2 поверсі в кімнаті ОСОБА_11. В гостях також були позивач та відповідач, які проживали в гуртожитку на 3 поверсі в кімнаті № 33. Він придбав автомобіль і час від часу він позивача підвозив додому в гуртожиток, заходив до нього в кімнату де вони пили каву. В кімнаті були особисті речі позивача і відповідача, і позивач там перевдягався. Через деякий час позивач повідомив, що вони з відповідачем придбали будинок і він позивача з роботи вже підвозив до будинку. Крім цього, він також був поручителем в позивача коли він брав кредити в банківських установах.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що він в період 2005 року проживав в гуртожитку на 2 поверсі, а сторони проживали в гуртожитку на 3 поверсі. Вони товаришували між собою, приходили один до одного в гості, святкували разом свята. 31.01.2005 сторони були в них в кімнаті на Дні народження його доньки. Крім них також був ОСОБА_10. Він з дружиною також був в них в кімнаті, разом святкували свята. Сторони проживали як подружжя в кімнаті № 33. Позивач працював в міліції, а ОСОБА_6 продавцем.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що сторони в період 2005-2006 проживали разом. До них приїздили час від часу. Її колишня свекруха не схвалювала стосунки позивача та відповідача. З 2003 року позивач проживав ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку своєї матері. Після того як він примирився з відповідачем в будинку матері не проживав. Вона вирішила в 2005 забрати її в м. Умань, щоб вона не заважала сторонам разом проживати. Коли свекруха дізналася про те, що позивач пішов жити до відповідача в гуртожиток, забрала ключі від свого будинку. Позивач проживав в гуртожитку з відповідачем з весни 2005 року. З гуртожитку сторони разом переїхали в придбаний ними будинок. У відповідача на роботі виявили недостачу і позивач взяв кредит в банку «Аваль». Потім знову на роботі у відповідача виявили недостачу і позивач знову взяв кредит. Сторони приїхали до неї та повідомили, що працюють лише на сплату відсотків по кредитам. Вона дала їм в борг 10000 грн, для погашення кредиту. Якби разом не жили то ОСОБА_2 би не брав кредити. Кошти вони їй привозили разом на погашення боргу. Розповідали, що разом шукали будинок і вона потім до них в цей будинок приїзджала. Сторони їй розповідали що разом придбали будинок.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що він працював в відділенні міліції з 2000 року. В 2003 році на посаду дільничого інспектора міліції прийшов працювати позивач. В той час позивач проживав в будинку своєї матері по вул. Калашника. Через рік він перевівся в м. Христинівка, а в кінці 2005 повернувся. На 2005 рік позивач проживав в гуртожитку по вул. Леніна, 5 в кім. № 33. Зі слів позивача та його сусідів йому відомо, що він проживав в гуртожитку з весни 2005 до середини літа 2006, разом з співмешканкою ОСОБА_6 в кімнаті №33 в цивільному шлюбі як чоловік та дружина. Влітку 2006 року придбали будинок та проживали в ньому. Особисто він в них в кімнаті не був. Крім цього, в силу професійних обов»язків він часто був в гуртожитку з перевіркою спецконтингенту та бачив, що позивач проживав там з відповідачем з 2005 по 2006 рік, в кімнаті № 33. Відповідач приносила продукти харчування позивачу на роботу. В той час, коли позивач працював в міліції брав кредити за які купував будівельні матеріали та самостійно проводив ремонт будинку в с. Нове Місто де проживав.

Заслухавши сторони, представників сторін, покази свідків, перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 30.05.2002, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 20.03.2018, виданого повторно Монастирищенським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного тереторіального управління юстиції у Черкаській області, серія 1 -СР № 085114 (а.с.7).

Повторно шлюб між сторонами зареєстровано 16.03.2010, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20.03.2018, виданого Монастирищенським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, серія 1 -СР № 153474 (а.с.8) та розірвано 21.04.2018, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 21.04.2018, виданого Монастирищенським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, серія І-СР № 085119 (а.с.33).

Відповідно до договору купівлі продажу будинку по вул. Дзержинського, 29 с. Нове Місто Монастирищенського району Черкаської області від 22.06.2006 за № 1937, ОСОБА_4 придбала вказаний будинок в ОСОБА_7 за суму 26460 (двадцять шість тисяч чотириста шістдесят ) гривень. Довіреною особою власника (продавця) виступав ОСОБА_2 (а.с.9).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до роз»яснень, викладених в листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Виходячи з наведених норм кожна людина має право на сімейне життя, при цьому укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов'язковою умовою для створення їхньої сім'ї. Сім'я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

І хоча проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя, але між особами, які проживають однією сім'єю без шлюбу виникають певні сімейні права та сімейні обов'язки, які в деяких випадках прирівнюються до прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічне положення міститься у ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

В свою чергу, відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Суд погоджується з твердженням сторони повивача про спільне проживання сторін без реєстрації шлюбу у період з квітня 2005 року до 15.03.2010, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, зокрема, даний факт підтверджується показами свідків ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_8

Суд враховує те, що допитані в судовому засіданні свідки, які є знайомими та друзями, як сторони позивача так і сторони відповідача, підтвердили факт спільного проживання сторін як жінки та чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з квітня 2005 року по 15.03.2010, що не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.

Доказів зацікавленості даних свідків в розгляді справи чи наявності інших підстав для сумніву в достовірності та правдивості їх показів суду не надано.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім»єю; спільний побут; взаємні права та обов»язки, відсутність перебування цих осіб в іншому шлюбі (ст.ст. 3,74 СК України).

Тому суд вважає, що позов про проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу у періоду часу з квітня 2005 року до 15.03.2010, підлягає до задоволення, так як факт спільного проживання сторін без шлюбу підтверджується показаннями на підставі яких судом встановлено, що відносини сторін носили усталений характер, що притаманний подружжю. Стороною відповідача доказів протилежного суду не надано.

Суд вважає, що посилання відповідача на наявність реєстрації позивача за адресою : вул. Калашника, 18 с. Нове Місто Монастирищенського району та відсутність реєстрації позивача в гуртожитку за адресою: вул. Леніна, 5 м. Монастирище, не може з достовірністю свідчити про відсутність спільного проживання сторін як чоловіка та дружини та не спростовує покази свідків, які допитані в судовому засіданні.

Відповідач не надала суду належних та допустимих доказів на спростування показів свідків, зокрема і підтвердження факту проживання позивача в кімнаті № 33 по вул. Леніна, 5 в м. Монастирище як винаймача житла чи іншої особи.

Разом з тим, позов в іншій частині, а саме встановлення періоду проживання з початковою датою 1 квітня 2005 та кінцевою датою 16.03.2010 не підлягає до задоволення, так як про факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу саме з 1 квітня 2005 року доказів не надано. Допитаний в якості свідка позивач показав, що спільно з відповідачем почав проживати з квітня 2005, свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 показали, що сторони спільно проживали з весни 2005, а тому суд вважає, що початок періоду спільного проживання сторін необхідно визначити з квітня 2005 року. Судом встановлено, що сторони повторно зареєстрували шлюб 16.03.2010, а тому кінцевою датою періоду спільного проживання сторін як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу суд визначає 15.03.2010.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11.

Отже, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_6 за період з квітня 2005 до 15 березня 2010.

В іншій частині позов до задоволення не підлягає.

Згідно п. 1 ч.2 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2-7, 9-13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Встановити факт проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_6 в період часу з квітня 2005 року до 15 березня 2010 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, паспорт серії СК № 424598 виданий Васильківським МВ ГУМВС України в Київській області 31.05.1997, місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Повний текст рішення складено 07 грудня 2018 року.

Суддя: Н. В. Мазай