КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 22-719 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Піхур О.В.

Унікальний №761/41692/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», ОСОБА_2, Відділ державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дубліката виконавчого листа,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дубліката виконавчого листа, заінтересовані особи: АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», ОСОБА_2, ВДВС Ленінського РУЮ у м. Севастополі.

Просив замінити сторону у виконавчому провадженні №28902762 - стягувача ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» на ОСОБА_1 та надати ОСОБА_1 статус сторони (стягувача) виконавчого провадження №28902762 щодо виконання рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 13 липня 2010 року в справі №2-526/10; видати ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа на виконання рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 13 липня 2010 року в справі №2-526/10 про стягнення з боржника ОСОБА_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, суми - 1 751 154,27 грн.

В обґрунтування заяви посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя від 13 липня 2010 року позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (далі - АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ») в особі Севастопольської філії до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту, було задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» в особі Севастопольської філії суму заборгованості за кредитним договором №635/07-К-ВКЛ від 17 липня 2007 року в розмірі 1 749 424,27 грн., яка складається з: заборгованості по поверненню кредитних ресурсів в розмірі 931 655,58 грн., заборгованості по сплаті щомісячної комісії в розмірі 11 817,00 грн., заборгованості по сплаті процентів в розмірі 192 112,51 грн., пені за прострочку повернення кредитних ресурсів в розмірі 613 839,18 грн.; судові витрати у вигляді державного мита в розмірі 1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду міста Севастополя від 02 червня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 13 липня 2010 року було залишено без змін.

13 вересня 2011 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 13 липня 2010 року було видано виконавчий лист.

Державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі Приходько Д.О. було відкрито виконавче провадження №28902762.

12.07.2017 р. між АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги. За умовами зазначеного договору до ОСОБА_1 перейшло право вимоги зокрема за кредитним договором №635/07-К-ВКЛ від 17 липня 2007 року до ОСОБА_2

17 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області з заявою про відновлення виконавчого провадження з метою заміни сторони виконавчого провадження та виконання рішення суду.

Листом №10012 від 06 жовтня 2017 року йому було відмовлено в задоволенні його заяви, оскільки станом на дату її розгляду заміна сторони виконавчого провадження не була проведена, він не є стороною виконавчого провадження та не має законних підстав для звернення з відповідною заявою.

Оскільки виконавче провадження є втраченим разом з оригіналом виконавчого листа, через залишення матеріалів на окупованій території та припинення існування органу, який відкрив виконавче провадження, просив одночасно з заміною сторони виконавчого провадження видати його дублікат.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року підсудність цивільної справи за заявою ОСОБА_1 було визначено Шевченківському районному суду м. Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1, 24 липня 2018 року, подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне та неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою заяву задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів невиконання рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 13 липня 2010 року та не закінчення строку пред?явлення виконавчого документу до виконання, суперечать наявним матеріалам справи.

Судом не було надано належної правової оцінки листу Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області, який містить інформацію станом на 2014 рік, щодо перебування на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі виконавчого провадження №28902762.

Відомостей щодо закінчення або закриття виконавчого провадження даний лист не містить.

У відповідності до положень ч. 4 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого листа до виконання перериваються в разі такого пред'явлення.

Аналогічна норма містилась в ст.23 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження.

Оскільки матеріали виконавчого провадження залишились на тимчасово окупованій території, а орган виконавчої служби, який відкрив виконавче провадження припинив своє існування, можливість отримання інформації щодо стану його виконання відсутня.

Даний факт є загальновідомим та доказуванню не підлягає.

Укладений між ОСОБА_1 та АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» договір про відступлення права вимоги щодо існуючої заборгованості, також є належним доказом невиконання рішення суду станом на момент звернення апелянта з заявою.

Будь-якої правової оцінки даному факту судом першої інстанції також не надано.

Згідно з Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року, відповідні функції та повноваження виконавчих органів розташованих на тимчасово окупованій території, здійснюються відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

На виконанні в уповноваженого органу виконавче провадження №28902762 не перебуває та заміна сторони виконавчого провадження не здійснювалась, що також підтверджує факт невиконання рішення суду.

Судом першої інстанції не було враховано правового висновку Верховного суду України в справі №6-122цс13 від 20 листопада 2013 року щодо можливості заміни кредитора в зобов'язанні з підстав відступлення вимоги та переходу до нового кредитора всіх прав та обов'язків первинного кредитора, в тому числі і право звернення з заявою про заміну сторони стягувача.

В порушення вимог ч. 3 ст. 442 ЦПК України, розгляд заяви про заміну сторони виконавчого провадження здійснювався протягом майже трьох місяців.

В резолютивній частині ухвали взагалі відсутній висновок суду першої інстанції щодо задоволення або відмови в задоволенні вимоги про видачу дубліката виконавчого листа.

В судове засідання сторони не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час, і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя від 13.07.2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» в особі Севастопольської філії суму заборгованості всього 1 751 154,27 грн. (один мільйон сімсот п'ятдесят одна тисяча сто п'ятдесят чотири грн. 27 коп.).

Ухвалою Апеляційного суду м. Севастополя від 02.06.2011 року рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 13.07.2010 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2012 року рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 13 липня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду м. Севастополя від 02 червня 2011 року в частині стягнення з ОСОБА_3 суми кредитної заборгованості скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суд першої інстанції, у решті (щодо ОСОБА_2.) вказані судові рішення залишені без змін.

На виконання рішення у справі №2-526/10 Ленінським районним судом м. Севастополя було видано виконавчий лист від 13.09.2011 р. № 2-526/10, на підставі якого Державним виконавцем Приходько Д.О. ВДВС Ленінського РУЮ у м. Севастополі було відкрито виконавче провадження ЄДРВП 28902762 про стягнення з ОСОБА_2 суми стягнення згідно з рішенням суду 1 751 154, 27 грн. (один мільйон сімсот п'ятдесят одна тисяча сто п'ятдесят чотири грн. 27 коп.).

Вказане виконавче провадження залишилось на тимчасово окупованій території, орган ВДВС, що відкрив виконавче провадження, припинив своє існування, копії виконавчого листа та матеріалів виконавчого провадження у заявника немає.

17.07.2017 р. ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» уклав з ОСОБА_1 нотаріально посвідчений договір про відступлення прав вимоги, згідно з яким відступив ОСОБА_1 належні Банку права вимоги, зокрема, до позичальника за кредитним договором № 635/07-К-ВКЛ від 17.07.2007 року ОСОБА_2.

На підставі договору відбулася заміна кредитора в правочині - кредитному договорі № 635/07-К-ВКЛ від 17.07.2007 р.

Виконавче провадження № 28902762 з виконання рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 13.07.2010 року у справі № 2-526/10 є втраченим, у зв'язку з анексію Російською Федерацією Автономної Республіки Крим. Разом з ним є втраченим і виконавчий лист, без якого неможливо здійснити виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази того, що рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 13.07.2010 року не виконано повністю або частково.

Заявником не було надано доказів того, що строк пред'явлення виконавчого документа до виконання не закінчився.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія судів встановила, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 13.07.2010 р. у справі за позовом АТ &q? м;БАНК Фінанси і Кредит&qu01; в особі Севастопольської філії до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту, було видано виконавчий лист від 13.09.2011 р. №2-526/10.

На підставі виконавчого листа Державним виконавцем ВДВС Ленінського РУЮ у м. Севастополі Приходько Д.О., було відкрито виконавче провадження ЄДРВП 28902762 про стягнення з ОСОБА_2 суми стягнення згідно з рішенням суду 1 751 154, 27 грн. (один мільйон сімсот п'ятдесят одна тисяча сто п'ятдесят чотири грн. 27 коп.).

У 2014 р. у зв'язку з анексією Російською Федерацією Автономної Республіки Крим, виконавче провадження залишилось на тимчасово окупованій території. ВДВС Ленінського РУЮ у м. Севастополі України, який відкрив виконавче провадження, припинив своє існування.

17.07.2017 р. АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» уклав з ОСОБА_1 нотаріально посвідчений договір про відступлення прав вимоги, згідно з яким відступив ОСОБА_1 належні Банку права вимоги, зокрема, до позичальника за кредитним договором № 635/07-К-ВКЛ від 17.07.2007 року ОСОБА_2.

На підставі договору відбулася заміна кредитора в правочині - кредитному договорі № 635/07-К-ВКЛ від 17.07.2007 р.

Виконавче провадження № 28902762 з виконання рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 13.07.2010 року у справі № 2-526/10 є втраченим.

Разом з ним є втраченим і виконавчий лист, без якого неможливо здійснити виконання рішення суду.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів невиконання рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 13 липня 2010 року та не закінчення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання, суперечать наявним матеріалам справи.

Інформація викладена у листі Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області про те, що станом на 2014 рік виконавчий лист за виконавчим провадженням №28902762 перебував на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі, а відомостей щодо закінчення або закриття виконавчого провадження не має, не може бути належним доказом спростовуючим висновки суду першої інстанції.

На момент звернення заявника до суду обставини виконання або невиконання рішення суду не відомі. Заявник таких доказів не надав.

Правонаступником по усім питання пов'язанним з документацією ВДВС Ленінського РУЮ у м. Севастополі де проводилось виконання рішення суду є Міністерство юстиції України.

Ліквідація ВДВС Ленінського РУЮ м. Севастополя як юридичної особи публічного права територіального органу Міністерства юстиції України відбулася 11 лютого 2016 р. відповідно до Постанови КМУ від 11 лютого 2016 р. за № 99.

Інформації щодо ходу виконання або невиконання рішення за цей період суду не було надано.

Будь-якої інформації щодо цього, від Міністерства юстиції України заявником не отримано.

Колегія суддів вважає, що укладений між ОСОБА_1 та АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» договір про відступлення права вимоги щодо існуючої заборгованості, не є належним доказом невиконання рішення суду боржником, оскільки сам банк не володів будь-якою інформацією за виконавчим провадженням на момент укладення договору відступлення права вимоги.

Посилання апелянта на те, що згідно з Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року, відповідні функції та повноваження виконавчих органів розташованих на тимчасово окупованій території, здійснюються відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, як на підтвердження того що на виконанні в уповноваженого органу виконавче провадження №28902762 не перебуває та заміна сторони виконавчого провадження не здійснювалась, не може бути належним доказом.

В листі Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 06.10.2017 р. будь-якої інформації щодо втрати виконавчого провадження не зазначено.

Висновки щодо втрати виконавчого провадження та невиконання рішення суду заявник робить основуючись на власному розумінні ситуації не надаючи цьому належних підтверджень, оскільки повної інформації з цього приводу від Головного територіального управління юстиції у Херсонській області він не отримував.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки заявник на власний розсуд визначив достатність наданих ним доказів, то суд першої інстанції при постановленні ухвали виходив з наявних в матеріалах справи доказів.

Посилання заявника на неврахування судом першої інстанції правового висновку Верховного суду України в справі №6-122цс13 від 20 листопада 2013 року щодо можливості заміни кредитора в зобов'язанні з підстав відступлення вимоги та переходу до нового кредитора всіх прав та обов'язків первинного кредитора, в тому числі і права звернення з заявою про заміну сторони стягувача, колегія суддів не може прийняти до уваги та відхиляє оскільки Верховним Судом України у даному правовому висновку зазначено з яких підстав можлива заміна кредитора.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви заявника зазначав про відсутність доказів з боку заявника, а не підстав для заміни сторони.

В порушення вимог ч.3 ст.442 ЦПК України, розгляд заяви про заміну сторони виконавчого провадження здійснювався протягом майже трьох місяців.

В резолютивній частині ухвали судом першої інстанції зазначено про відмову у задоволенні заяви заявника повністю, що не вимагає від суду зазначати рішення по кожній вимозі.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, доводи суду першої інстанції обґрунтованими. Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у відповідності з вимогами закону не має.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 16 листопада 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль