Справа № 567/1151/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Стаднікова А.Г.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Острозі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані в с.Українка, вул.Будьонного,17 Острозького району Рівненської області.

Позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить житло - житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в с. Українка вул. Будьонного, 17, Острозького району Рівненської області.

У вказаному вище житлі - житловому будинку з надвірними будівлями, що розташовані в с. Українка вул. Будьонного, 17, Острозького району Рівненської області, зареєстрований, але не проживає з 03.07.2013 року відповідач - ОСОБА_3, її син, який постійно проживає в Португальській Республіці.

Зазначаючи, що реєстрація відповідача створює їй значні незручності, як власнику житла, оскільки, відповідно до п. 6 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 [в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2018 р. № 329], вона позбавлена можливості отримати субсидію за фактом наявності реєстрації відповідача без його проживання більше одного року, просить позов задовольнити.

03.09.2018 ухвалою суду було відкрите спрощене позовне провадження, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач підтвердив, а представник позивача адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі та пояснив, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: с. Українка, вул. Будьонного, 17, Острозького району Рівненської області. В даному будинку зареєстрований ОСОБА_3, який є її сином. Відповідач проживав в будинку, проте він добровільно виїхав, забрав усі свої речі та більше не повертався. На даний час він фактично проживає в Португалії.

З 2013 року ОСОБА_3 жодного разу по місцю своєї реєстрації не з'являвся, його особистих речей в будинку немає, ніхто з сусідів протягом цього часу його не бачив. На усні пропозиції в телефонному режимі знятись з реєстраційного обліку відповідач не зреагував, що змусило позивача звернутись в суд з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг він не приймає. Реєстрація відповідача у будинку позбавляє позивача можливості в повній мірі розпоряджатись своєю власністю та впливає на отримання субсидії щодо відшкодування оплати за комунальні послуги.

Зазначив, що ОСОБА_3 більше пяти років без поважних причин не проживає в будинку за вказаною адресою, договору на користування житлом з позивачем, як власником будинку, він не укладав, тому у відповідності до ст. 156, 162 ЖК України, за відповідачем житлове приміщення не зберігається, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема через оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України - http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, заперечень щодо позову до суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У відповідності до ст. 280 ЦПК України, за клопотання представника позивача, суд прийшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши представника позивача адвоката ОСОБА_2, позивача, свідків, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 і є колишнім сільським головою. Позивач по справі ОСОБА_1 є його сусідкою. Він тривалий період часу знає позивача та спілкується з нею та її сімєю. Вказав, що відповідач по справі ОСОБА_3 вже понад 20 років не проживає у селі, ніяких робіт повязаних з господарством не проводив, він його не бачив. Запевнив суд в тому, що відповідач по справі в будинку за адресою с. Українка, вул. Будьонного, 17, Острозького району Рівненської області не проживає, а є лише зареєстрованим в ньому. Його речей та майна там немає.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та є секретарем сільської ради. Вона знає позивача та його сімю постійно спілкується з ними. Зазначила, що відповідача по справі ОСОБА_3 вона бачила коли він приїздив близько 5 років тому, проте з того часу його не бачила, земельної ділянки не обробляв. Запевнила суд в тому, що відповідач по справі в будинку за адресою с. Українка, вул. Будьонного, 17, Острозького району Рівненської області не проживає, а є лише зареєстрованим в ньому. Його речей та майна вона там теж не бачила.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житло - житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в с. Українка вул. Будьонного, 17, Острозького району Рівненської області. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно виданим 17.01.2009 виконавчим комітетом Української сільської ради Острозького району Рівненської області та технічним паспортом від 13.10.2008. (а.с.10,11-13)

У вказаному вище житлі - житловому будинку з надвірними будівлями, що розташовані в с. Українка вул. Будьонного, 17, Острозького району Рівненської області, зареєстрований, але не проживає з 03.07.2013 відповідач - ОСОБА_3, син позивача, який постійно проживає в Португальській Республіці, про що свідчать довідка про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 622 видана 20.08.2018 Українською сільською радою Острозького району Рівненської області, акт обстеження матеріально-побутових умов сімї № 52 виданий 17.01.2018 Українською сільською радою Острозького району Рівненської області, та акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 628 виданий 20.08.2018 Українською сільською радою Острозького району Рівненської області. (а.с.14,15-18)

Договір найму житла-житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані в с.Українка вул. Будьонного, 17, Острозького району Рівненської області між позивачем та ОСОБА_3 не укладався, та у виконавчому комітеті Української сільської ради Острозького району Рівненської області не реєструвався, про що свідчить довідка Української сільської ради Острозького району Рівненської області № 623 від 20.08.2018. (а.с.19)

22.08.2018 позивач звернулася до Відповідача - ОСОБА_3 з письмовою пропозицією до 01.09.2018 знятися з реєстрації із належного їй житла, про що свідчать - примірник письмової пропозиції від 22.08.2018, фіскальний чек за номером відправлення 003 від 22.08.2018. (а.с.20,21)

Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є зареєстрованим за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, який належить позивачу.

З пояснень позивача, представника позивача, свідків в судовому засіданні встановлено, що відповідач понад один рік в будинку № 17 по вул. Будьонного в с. Українка Острозького району не проживає. В судовому засіданні встановлено, що договору найму житлового приміщення між сторонами не укладалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 6 ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

В той же час, ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним та власником житла чи законом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 Цивільного кодексу України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналізуючи зазначену норму права Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016 по справі № 6-709цс16, зазначив, що зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом [стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК], то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72,109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР [далі - ЖК УРСР]. У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72,116,156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 понад один рік без поважних причин не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, на даний час не є членом сім'ї власника будинку, в спірному будинку не проживає, договору на користування житлом з власником будинку не укладав і відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.405 ЦК України за ним житлове приміщення не зберігається, реєстрація відповідача за місцем проживання у будинку, належному позивачу є перешкодою для розпорядженню нею своїм майном, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст. 116, 156 ЖК України, ст.ст. 319, 346, 383, 405 ЦК України, суд,

у х в а л и в :

позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: с.Українка, вул.Будьонного, 17 Острозького району Рівненської області, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: с.Українка, вул.Будьонного, 17 Острозького району Рівненської області, РНОКПП НОМЕР_2) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право на користування житлом - житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані в с. Українка вул. Будьонного, 17, Острозького району Рівненської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 грудня 2018 року.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_6