ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/407/18 Справа № 206/5364/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О.П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2017 року по справі за позовом комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг, -

в с т а н о в и л а:

19 вересня 2016 року КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення.

Вказував, що відповідно до державної програми забезпечення населення послугами водопостачання та водовідведення КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надає послуги водопостачання та водовідведення за адресою відповідачів, АДРЕСА_1, у зв'язку із чим, був відкритий особовий рахунок НОМЕР_1, по якому відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_3, яка повинна була сплачувати дані послуги щомісяця. Однак, оплату за ці послуги відповідач не здійснює за період з 01 січня 1999 року по 31 липня 2016 року, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яку не стягнуто судом та яка станом на 31 липня 2016 року складає 23.364 грн.77 коп. Незважаючи на попередження, відповідачі відмовляються добровільно погасити заборгованість.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на їх користь суму боргу по оплаті за теплопостачання в розмірі 23.364 грн.77 коп. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1.378 грн.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2017 року позовна заява задоволена частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради заборгованість по оплаті за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 14.033 грн.33 коп.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради витрати по сплаті судового збору в розмірі 1.378 грн.

В апеляційні скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що послугами позивача відповідачі фактично не користуються, в квартирі ніхто не проживає; суд помилково послався на те, що заява про видачу судового наказу перериває строк позовної давності; довідка про склад сім'ї не може бути прийнята судом як доказ, оскільки відповідачі не надавали згоди на її видачу, вказана довідка має конфіденційну інформацію; договір між позивачем та відповідачами відсутній.

Від КП "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради надійшов відзив, в якому позивач, посилаючись на те, що судом ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_5 та залишити без змін рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2017 року.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року зупинено апеляційне провадження у зв'язку зі смертю скаржника ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року до участі у справі залучено ОСОБА_2 як правонаступника ОСОБА_5

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідачам ОСОБА_10 і ОСОБА_5 на підставі договору дарування квартири від 25 червня 2002 року належала квартира АДРЕСА_2 (а.с.100-101).

Згідно довідки від 02 березня 2016 року, виданої КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, в АДРЕСА_3 зареєстровано п'ять осіб, а саме: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.4).

Відповідно до державної програми забезпечення населення послугами водопостачання та водовідведення, КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надає послуги водопостачання та водовідведення до квартири АДРЕСА_4, у зв'язку із чим був відкритий особовий рахунок НОМЕР_1.

Оплату за послуги водопостачання та водовідведення відповідачі не здійснюють, у зв'язку із чим за період з 01 січня 1999 року по 31 липня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 23.364 грн. 77 коп. (а.с.91-93).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними; факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі; відповідачі не вжили жодних заходів для того, щоб належним чином відмовитися від отримання послуг водопостачання та водовідведення, або встановити лічильник води; строк позовної давності перервано у серпні 2015 року зверненням позивача до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача, який в подальшому було скасовано.

Крім того, суд першої інстанції, враховуючи письмові заперечення відповідачів, в яких вони просили застосувати строк позовної давності, задовольнив позовні вимоги у межах позовної давності та стягнув з відповідачів заборгованість по оплаті за послуги з водопостачання та водовідведення за період з серпня 2012 року по липень 2016 року в розмірі 14.033 грн.33 коп.

Статтями 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором.

Необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення на основі типового договору визначено як обов'язок, а не право споживача. Разом із тим відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для звільнення від сплати вартості фактично отриманих споживачем житлово-комунальних послуг.

У відповідності до статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Згідно статей 14, 20, 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний проводити оплату таких послуг відповідно до затверджених органом місцевого самоврядування тарифів.

Споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством, та на несплату за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а також на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина четверта статті 16, стаття 18, підпункти 4, 6, 8 частини першої статті 20 цього Закону).

Пунктом 1 частини другої статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» визначено, що споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

З довідки державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хоромашенко Н.С. від 30 травня 2018 року вбачається, що єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7, є ОСОБА_2 (а.с.245)

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 квітня 2018 року (а.с.242) ОСОБА_2 є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з 1/2 частини квартири №57, розташованої в житловому будинку літ.А-5 по АДРЕСА_5 у м.Дніпрі.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що співвласниками квартири №57, розташованої в житловому будинку літ.А-5 по АДРЕСА_5 у м.Дніпрі на даний час є ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Виходячи з того, що квартира АДРЕСА_6, знаходиться у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, останні в силу ст.322 ЦК України зобов'язані сплачувати послуги з водопостачання та водовідведення згідно затверджених органами місцевого самоврядування тарифів. Відповідачами не було оплачено послуги, які надавалися позивачем, що підтверджується наданими позивачем розрахунком, правильність якого відповідачами не спростована.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами спору не укладено договір про надання послуг, враховуючи те, що такі послуги фактично надавались, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог із урахуванням змісту вищевказаних норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що в квартирі ніхто не проживає, спростовуються довідками адресно-довідкового підрозділу УДМС Україні в Дніпропетровській області від 24 липня 2018 року (а.с.14,15,16), згідно яких місце проживання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстровано АДРЕСА_7.

Доводи апеляційної скарги, що заява про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України є особливою формою судового рішення , що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 ЦПК.

Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року (справа №6-214 цс14).

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов до вірного висновку про стягнення з відповідачів суми заборгованості по оплаті за послуги з водопостачання та водовідведення за період з серпня 2012 року по липень 2016 року в розмірі 14.033 грн.33 коп. у межах позовної давності з урахуванням того, що в серпні 2015 року перебіг позовної давності було перервано, оскільки позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті за послуги з водопостачання та водовідведення за період з серпня 2012 року по липень 2016 року в розмірі 14.033 грн.33 коп. В задоволенні позовних вимог КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_4 відмовити.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд в порядку розподілу судових витрат між сторонами вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради витрати по оплаті судового збору у розмірі по 689 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 14.033 грн.33 коп.

Стягнути ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради витрати по оплаті судового збору у розмірі по 689 грн. з кожного.

В задоволенні позовних вимог комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_4 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.