КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року

м. Київ

справа №753/905/18

провадження №22-ц/824/3140/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю секретаря - Булах А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко Марина Анатоліївна

третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» - Яцька Рустама Михайловича

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року у складі судді Коренюк А.М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко Марина Анатоліївна, третя особа Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визнання переходу права власності незаконним, скасування рішення про державну реєстрацію,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко Марини Анатоліївни, третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання переходу права власності незаконним, скасування рішення про державну реєстрацію.

У порядку забезпечення позову 02 квітня 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «ФК Інвест-Кредо» та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо користування квартирою АДРЕСА_1, яка є предметом спору, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду по вказаній справі.

Зазначала, що відповідач вчиняє протиправні дії щодо виселення ОСОБА_1 та її дітей з приміщення спірної квартири, на підтвердження чого надавала витяг з ЄРДР № 0000652 від 23 січня 2018 року щодо внесення відомостей по кримінальне правопорушення за статтею 356 КК України.

Окрім того, посилається на те, що відповідач 15 березня 2018 року направив вимогу позивачу про виселення зі спірної квартири та звернувся з позовною заявою до суду з вимогою про виселення ОСОБА_1 з вищезазначеної квартири.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено частково.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 29 серпня 2018 року представник відповідача ТОВ «ФК Інвест-Кредо» - Яцько Р.М. подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, а у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги - змінити ухвалу суду першої інстанції та застосувати зустрічне забезпечення шляхом внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 60 000 грн. та зобов'язання апелянта сплачувати усі комунальні послуги та інші платежі, пов'язані з обслуговуванням спірної квартири.

Уважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Мотивуючи вимоги, вказує на те, що у зв'язку з грубим порушенням ОСОБА_1 умов укладеного кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати відсотків та комісій за користування кредитом, ТОВ «ФК Інвест-Кредо» в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами договору іпотеки та Законом України «Про іпотеку».

Зазначає, що 03 листопада 2017 року позивач набув право власності на нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1.

Посилається на те, що станом на час звернення з апеляційною скаргою до суду право власності ТОВ «ФК Інвест-Кредо» на спірну квартиру жодним судовим рішенням не скасовано, а відповідач є єдиним законним власником цієї квартири.

Окрім того, зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не наведено жодних мотивів, з яких суд дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «ФК Інвест-Кредо» вчиняти будь-які дії щодо користування квартирою може призвести в майбутньому до утруднення виконання рішення суду про задоволення позову.

Уважає, що заборона вчиняти дії щодо користування спірною квартирою порушує права відповідача, як власника цього нерухомого майна.

30 жовтня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1, в якому вона просить залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Зазначає, що нею повністю доведено факт протиправних посягань ТОВ «ФК Інвест-Кредо» на право користування позивачем спірною квартирою.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» постановлено ліквідувати Апеляційний суд міста Києва.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (пункт шостий статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 суддів Апеляційного суду міста Києва переведено на посади суддів до Київського апеляційного суду.

Згідно повідомлення, опублікованого в газеті «Голос України», з 3 жовтня 2018 року свою процесуальну діяльність розпочав Київський апеляційний суд.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_6, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями статей 159, 153 ЦПК України та виходив з наявності підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, ухвала суду не відповідає вказаним нормам, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз'яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Проте, заява представника позивача не містить будь-якого достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

Так, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, вимогами позовної заяви було визнання незаконним перехід права власності та скасування рішення про державну реєстрацію.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, представник позивача просила заборонити ТОВ «ФК Інвест-Кредо» або будь-яким іншим особам в позасудовому порядку вчиняти дії щодо користування спірною квартирою.

Таким чином, представник ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову фактично заявила вимоги про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою.

Разом з тим, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна власником квартири № АДРЕСА_1, є ТОВ «ФК Інвест-Кредо». Право власності на вказану квартиру за ТОВ «ФК Інвест-Кредо» зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу АпатенкоМ.А. 03 листопада 2017 року на підставі договору іпотеки, виданого 12 червня 2007 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Отже, станом на час звернення позивача до суду ТОВ «ФК Інвест-Кредо» був і на даний час залишається власником спірної квартири.

Окрім того, як позивачем, так і відповідачем наголошується на тому, що між цими ж сторонами існує спір про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою № АДРЕСА_1, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, який розглядається в рамках іншої цивільної справи.

Місцевий суд, забезпечивши позов шляхом заборони ТОВ «ФК Інвест-Кредо» вчиняти будь-які дії щодо користування квартирою АДРЕСА_1, фактично вирішив питання про усунення перешкод у користуванні квартирою, які підлягають розгляду в порядку позовного провадження, а не під час вирішення питання про забезпечення позову, та, як зазначено вище, дане питання є предметом розгляду в іншій справі між тими ж сторонами.

Право власності (в об'єктивному розумінні) - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і у своїх інтересах, усуненням усіх третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов'язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Разом з тим, представник позивача звернувся з вимогою забезпечити позов, предметом якого фактично є оспорювання права власності, шляхом заборони власнику користуватися своїм майном, що є порушенням прав останнього на володіння, користування та розпорядження майном як власника.

Виходячи з наведеного, місцевий суд, постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «ФК Інвест-Кредо» вчиняти будь-які дії щодо користування спірною квартирою, надає можливість позивачу та членам її сім'ї безпосередньо користуватися квартирою, в той час, як вказана квартира на праві власності належить ТОВ «ФК Інвест-Кредо».

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд повинен перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у разі, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, якщо внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди.

Виходячи з викладеного, не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в частині другій статті 149 ЦПК України, за винятком випадків, коли такі наслідки безпосередньо випливають із суті рішення, дії.

Проте, стороною позивача не доведено та не надано будь-яких доказів на підтвердження існування реальної загрози невиконання майбутнього рішення суду або утруднення виконання такого рішення, а також існування реальної необхідності застосувати саме такий вид забезпечення позову, а судом першої інстанції у порушення вимог закону не встановлено існування загрози невиконання можливого рішення суду про задоволення позову у майбутньому та не вмотивовано прийняте рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Посилання позивача на самоправні дії ТОВ «ФК Інвест-Кредо» щодо виселення, з посиланням на Витяг з ЄРДР, не можна вважати належним доказом, оскільки вказаний документ не встановлює вину особи у вчиненні кримінального правопорушення або взагалі існування фактів, викладених у заяві потерпілого (заявника).

Отже, з'ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність забезпечення позову, який просить застосувати представник позивача заявленим позовним вимогам, а також оцінивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом якого представник позивача звернувся до суду, а також ефективність способу захисту, про який просить сторона позивача, колегія суддів уважає, що представником ОСОБА_1 - ОСОБА_5 заявлено недостатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмету спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену практику.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи &q?м ;Серявін та інші проти України&q?ія;, &q?ле;Проніна проти України&q?ог; ) і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі &qu N;Хаджинастасиу проти Греції&quТа; , національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Разом з тим, усупереч встановленим законом вимогам та усталеної практики Європейського суду з прав людини, постановлена ухвала взагалі не містить будь-якої вмотивованої оцінки обставин справи, доказів та доводів сторін, а також обґрунтування висновків суду щодо прийнятого рішення по суті заявлених вимог.

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що питання забезпечення позову судом вирішено з неповним з'ясуванням обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

З огляду на наведене, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Таким чином, виходячи з вимог апеляційної скарги, оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, вимоги щодо зустрічного забезпечення судом не розглядаються.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» - Яцька Рустама Михайловича - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року - скасувати.

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко Марина Анатоліївна, третя особа Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визнання переходу права власності незаконним, скасування рішення про державну реєстрацію - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 762 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2018 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.Ф. Мазурик

Л.Д.Махлай