Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 761/40427/16-ц

провадження № 61-29704св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, у складі судді Юзькової О. Л.,

від 03 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Вербової І. М., Головачова Я. В., від 06 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк» (далі - ПАТ «Кредит Європа Банк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 серпня 2008 року між ПАТ «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 160 000,00 доларів США. Чоловік позичальника ОСОБА_5 надав згоду на укладання кредитного договору. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва

від 19 січня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі

1 860 039,79 грн. 13 липня 2015 року постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного судового рішення, згодом накладено арешт на все майно боржника. Зазначав, що ОСОБА_4, достовірно знаючи про наявність судового рішення про стягнення з неї заборгованості на користь банку, 28 вересня 2015 року уклала договір дарування належної їй та її чоловіку ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 на користь своєї дочки ОСОБА_6 На думку позивача, боржник порушив норми публічного права, а тому договір дарування в силу положень статей 203, 215 ЦК України є недійсним.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений

28 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майоровою А. В.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня

2017 року у задоволенні позову ПАТ «Кредит Європа Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених нормами ЦК України, є необґрунтованими та недоведеними, а тому не підлягають задоволенню. Позивачем не доведено, що неможливість виконання судового рішення щодо стягнення грошових коштів на користь банку настала у зв'язку із укладенням договору дарування квартири.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Кредит ЄвропаБанк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовано всі обставини справи, доказам надана належна правова оцінка, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. Спірна квартира не є об'єктом права спільної сумісної власності, оскільки відповідач стверджує, що вона є його особистою власністю, а банк в установленому порядку не визначив частку боржника у цій квартирі.

У касаційній скарзі ПАТ «Кредит Європа Банк»просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли безпідставного висновку про те, що спірна квартира є особистою власністю дарувальника ОСОБА_5, який не є боржником. Спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки була набута подружжям під час шлюбу. Місцевий суд проігнорував клопотання позивача про витребування у приватного нотаріуса договору дарування та згоди дружини дарувальника на відчуження квартири.

У письмових поясненнях (відзиві) на касаційну скаргу ОСОБА_5 просить залишити касаційну скаргу ПАТ «Кредит Європа Банк» без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. Заявник зазначає, що на момент укладення спірного правочину були відсутні відомості про державну реєстрацію обтяжень на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Дарувальник діяв за своїм внутрішнім волевиявленням, реалізуючи право розпорядження своїм особистим майном.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Під час розгляду справи суди встановили, що 01 серпня 2008 року між

ПАТ «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір споживчого кредиту № 00014-МL-23 на суму кредиту у розмірі

160 000,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання умов даного договору, цього ж дня було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року у справі № 761/31846/14-ц стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_8 солідарно на користь ПАТ «Кредит Європа Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 1 860 039,79 грн, а також судовий збір у розмірі 1 827 грн з кожного.

15 червня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчі листи про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_8 на користь ПАТ «Кредит Європа Банк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №00014-ML-23 від 01 серпня

2008 року у розмірі 1 860 039,79 грн та судових витрат у розмірі 1 827 грн з кожного на примусове виконання рішення суду від 19 січня 2015 року.

13 липня 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у

м. Києві відкрито виконавче провадження № 48111055 з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року.

09 вересня 2015 року у межах зазначеного виконавчого провадження старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт майна ОСОБА_4, відповідно до якої накладено арешт на все майно боржника.

28 вересня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майоровою А. В. та зареєстрований у реєстрі за № 5129, згідно умов якого ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_6 отримала у дар квартиру АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позов, ПАТ «Кредит Європа Банк» зазначало, що квартира, яка була відчужена за спірним договором дарування, є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4, оскільки придбана під час шлюбу, а тому ОСОБА_4 не мала права надавати своєму чоловіку

ОСОБА_5 згоду на дарування належної їй на праві спільної сумісної власності квартири, а останній не мав право її відчужувати за наявності судового рішення про стягнення заборгованості та арешту всього майна боржника ОСОБА_4

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У статті 203 ЦК Українипередбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Відповідно до частини першої, третьої, четвертої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Вирішуючи спір, апеляційний суд зазначеного не врахував, не встановив обставин, якими спростовується презумпція спільності права власності подружжя на квартиру, що була відчужена за спірним договором дарування, не надав оцінку правовстановлюючому документу на спірну квартиру, датованому 15 квітня 2002 року (а. с. 21) та копії свідоцтва про шлюб, який зареєстрований 03 вересня 1988 року (а. с. 20), не з'ясував чи надавала ОСОБА_4 письмову згоду своєму чоловікові ОСОБА_5 на відчуження спірної квартири та чи мала вона та її чоловік право здійснювати відчуження квартири, яка набута у власність під час перебування у шлюбі, за наявності постанови державного виконавця про арешт всього майна боржника ОСОБА_4, не звернув увагу, що договір дарування укладено між близькими родичами (батьком та дочкою) після ухвалення та звернення до виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4, та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції. Поза увагою апеляційного суду залишилось те, що суд першої інстанції не розглянув клопотання позивача про витребування у приватного нотаріуса копії договору дарування квартири від 28 вересня 2015 року та належним чином посвідченої згоди подружжя дарувальника (а. с. 27-28), а справа була розглянута за відсутності в матеріалах справи копії спірного договору, визнання недійсним якого було предметом позову у цій справі.

Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції неможливо.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази, необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження доказів.

При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані в даній постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк