Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 700/3710/15-ц

провадження № 61-32828св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

заявник - приватне підприємство «Родинний сад»,

представники заявника: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

суб'єкт оскарження - виконуючий обов'язки начальника відділу державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції Черкаської області Вдовиченко Наталія Михайлівна,

заінтересована особа - ОСОБА_8,

представник заінтересованої особи - адвокат ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного підприємства «Родинний сад» на ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області у складі судді Яценко Г. М. від 25 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В., Бородійчука В. Г. від 29 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року приватне підприємство «Родинний сад» (далі - ПП «Родинний сад») звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції Черкаської області (далі - ВДВС Лисянського РУЮ Черкаської області) Вдовиченко Н. М., яка полягає у не винесенні постанови про закінчення зведеного виконавчого провадження.

Скарга мотивована тим, що станом на 20 грудня 2016 року у ВДВС Лисянського РУЮ у Черкаській області знаходиться зведене виконавче провадження за № 52129157 про стягнення із ПП «Родинний сад» на користь ОСОБА_8 заборгованості на загальну суму 210 262,49 грн, а з урахування виконавчого збору та виконавчих дій 231 538,72 грн.

Заявник зазначає, що станом на 04 листопада 2016 року ПП «Родинний сад» погасило заборгованість перед стягувачем ОСОБА_8 у повному обсязі по зведеному виконавчому провадженню № 52129157. Факт погашення заборгованості підтверджений безпосередньо самим стягувачем ОСОБА_8 заявою від 04 листопада 2016 року про повне фактичне виконання перед ним всіх грошових зобов'язань за виконавчими листами.

Проте, станом на 20 грудня 2016 року державний виконавець ВДВС Лисянського РУЮ у Черкаській області не здійснив жодних передбачених законом дій щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, чим грубо порушує права та законні інтереси підприємства.

За викладених обставин, ПП «Родинний сад» вважає дії в.о. начальника ВДВС Лисянського РУЮ Черкаської області Вдовиченко Н. М., які полягають у не винесенні постанови про закінчення зведеного виконавчого провадження № 52129157, неправомірними.

У зв'язку з чим, просить зобов'язати уповноважену особу ВДВС Лисянського РУЮ у Черкаській області винести постанову про закінчення зведеного виконавчого провадження № 52129157 та зняти всі накладені арешти з майна та коштів ПП «Родинний сад».

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 25 квітня 2017 року скаргу ПП «Родинний сад» залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки боржник ПП «Родинний сад» не перерахував на відповідний рахунок ДВС кошти для погашення заборгованості за зведеним виконавчим провадженням № 52129157, то відсутні підстави для винесення ВДВС постанови про закриття зведеного виконавчого провадження; дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПП «Родинний сад» відхилено, а ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги ПП «Родинний сад», правильно виходив із відсутності правових підстав для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з наведених заявником підстав.

У вересні 2017 року ПП «Родинний сад» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що боржник погасив борг в повному обсязі за всіма виконавчими листами, які перебувають на виконанні в рамках зведеного виконавчого провадження № 52129157, про що не заперечував і сам стягувач ОСОБА_8, надіславши 04 листопада 2016 року до ВДВС відповідну заяву. Зазначене є підставою для закінчення виконавчих проваджень. Натомість суди помилково вважали, що боржник має право на добровільне погашення боргу виключно до закінчення встановленого державним виконавцем строку для самостійного виконання рішення суду боржником. Посилання ОСОБА_8 про застосування до нього примусу під час написання заяви від 04 листопада 2016 року є припущеннями та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

До Верховного Суду надійшла вказана справа.

У січні та лютому 2018 року до Верховного Суду надійшли відзиви ВДВС Лисянського РУЮ Черкаської області на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень, просить касаційну скаргу ПП «Родинний сад» залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що у ВДВС Лисянського РУЮ у Черкаській області знаходиться зведене виконавче провадження за № 52129157 про стягнення з ПП «Родинний сад» на користь ОСОБА_8 заборгованості на загальну суму 210 262,49 грн, а з урахування виконавчого збору та виконавчих дій 231 538,72 грн.

До зведеного виконавчого провадження входить чотири виконавчі листи, а саме:

- виконавчий лист № 2/2311/23, виданий 27 лютого 2013 року Лисянським районним судом Черкаської області, про стягнення з ПП «Родинний сад» на користь ОСОБА_8 заборгованості на загальну суму 133 326,39 грн;

- виконавчий лист № 2/700/13/15, виданий 18 червня 2015 року Лисянським районним судом Черкаської області, про стягнення з ПП «Родинний сад» на користь ОСОБА_8 заборгованості на загальну суму 38 940,14 грн;

- виконавчий лист № 2/700/860/15, виданий 14 березня 2016 року Лисянським районним судом Черкаської області, про стягнення з ПП «Родинний сад» на користь ОСОБА_8 заборгованості на загальну суму 453,90 грн;

- виконавчий лист № 2/700/860/15, виданий 14 березня 2016 року Лисянським районним судом Черкаської області, про стягнення з ПП «Родинний сад» на користь ОСОБА_8 заборгованості на загальну суму 37 542,06 грн.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підстави для закінчення виконавчого провадження передбачені у статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до пункту 9 частини 1 якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Обґрунтовуючи підстави скарги, заявник посилався на те, що 04 листопада 2016 року погасив перед ОСОБА_8 всю заборгованість за зведеним виконавчим провадженням № 52129157, що безпосередньо підтвердив сам стягувач ОСОБА_8, направивши до ВДВС Лисянського РУЮ у Черкаській області відповідну заяву від 04 листопада 2016 року про повне фактичне виконання перед ним всіх грошових зобов'язань за виконавчими листами.

У той же час, із матеріалів справи вбачається, що 14 листопада 2016 року до ВДВС Лисянського РУЮ у Черкаській області від стягувача ОСОБА_8 надійшла заява, у якій останній повідомив про те, що заяву від 04 листопада 2016 року про закриття виконавчого провадження у зв'язку з повним фактичним виконанням виконавчих листів вважати недійсною та залишити без розгляду, оскільки вказана заява була написана ним під впливом тиску і насправді погашення боргу не відбулося.

По даному факту відкрито кримінальне провадження № 0001572, про що 06 грудня 2016 року Обухівський відділ поліції ГУНП в Київській області повідомив листом ВДВС Лисянського РУЮ у Черкаській області.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій належним чином дослідивши наявні у справі докази, дійшли обґрунтованого висновку про те, що в.о. начальника ВДВС Лисянського РУЮ у Черкаській області Вдовиченко Н. М. діяв в межах вимог, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», оскільки наявна заява стягувача про факт примусового написання ним заяви про повне погашення боргу, яке відбулося без зарахування на депозитний рахунок ДВС, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження була б передчасною.

Такі висновки судів узгоджуються з матеріалами справи, оскільки за наявності кримінального провадження щодо факту застосування до стягувача незаконних дій, зокрема, щодо примусу підпису видаткового касового ордеру про отримання коштів, які боржником були перераховані після встановленого державним виконавцем строку для добровільного виконання виконавчих листів, відсутні підстави вважати, що державний виконавець діяв з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Родинний сад» залишити без задоволення.

Ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 25 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило