Справа № 366/535/18 Головуючий у І інстанції Слободян Н. П.
Провадження № 22-ц/780/3404/18 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 49 20.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 серпня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Мережко М.В.,

суддів: Березовенко Р.В., Лівінського С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що вони з відповідачем мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка постійно знаходиться з позивачкою.

Відповідач, з яким фактично вони проживають окремо, не надає на утримання їх спільної дитини необхідної та належної допомоги, хоча зобов'язаний це робити згідно діючого законодавства. Отримуваних позивачкою коштів для утримання і її , і дитини недостатньо.

Зазначала, що розмір коштів, який необхідний для утриманні їх неповнолітньої доньки, з урахуванням рівня цін на продукти харчування, одяг, ліки, тощо, прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, сягає орієнтовно 4000 грн. на місяць.

Також позивач вказувала, що дочка має ряд серйозних захворювань (далекозорість з астигматизмом, ускладнений глибокий перехресний прикус), які потребують постійних і значних витрат на лікування. Вона витрачає на лікування доньки кошти у розмірі не менше 1000 грн. Ці витрати носять постійний характер.

На підставі викладеного позивачка просила стягнути з відповідача на утримання їх з неповнолітньої доньки щомісячно 4000 грн. аліментів та 1000 грн. додаткових витрат на її лікування.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3, на утримання їх доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, з моменту подання позовної заяви - 01 березня 2018 року.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на лікування дитини відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для розгляду справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Іванківського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року скасувати в частині стягнення аліментів та ухвалити по справі нове рішення, яким стягнути ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3, на утримання їх доньки - ОСОБА_4, у розмірі 1000 грн; в іншій частині рішення залишити без змін.

Вказує, що суд не врахував того, що він є безробітним, має незначний мінливий дохід; не дослідив надані ним докази та не надав їм належну оцінку, а тому неправильно визначив розмір аліментів, що підлягає стягненню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції всебічно дослідив надані сторонами докази, надав їм правильну оцінку та ухвалив законне і обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Іванківського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року - без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 (а.с. 3).

Як вбачається з довідки, виданої Радинською сільською радою № 116 від 15 лютого 2018 року, дитина знаходиться на повному утриманні позивачки (а.с. 5).

Відповідач на даний час не працює, перебуває на обліку у центрі зайнятості, де отримує з 23 лютого 2018 року допомогу по безробіттю у сумі 526,45 грн., що підтверджується довідкою Іванківського РЦЗ № 513 від 10 квітня 2018 року (а.с. 46).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини.

За правилами ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для дітей від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн.

Суд першої інстанції врахував той факт, що відповідач не працює, і отримує допомогу по безробіттю у сумі 526,45 грн.. Однак, це не може звільняти його від обов'язку належного утримання дитини, так як він працездатного віку, і має можливість знайти собі роботу. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачу за період перебування на обліку у центрі зайнятості не пропонувалась робота, що забезпечило б його більший дохід.

Крім цього, ОСОБА_2, як вбачається з довідки Радинської сільської ради № 241 від 13 квітня 2018 року має підсобне господарство ( 3 голови ВРХ, коня, 7 свиней , 40 шт. птиці та міні-трактор) (а.с. 47).

Проаналізувавши усі наявні в матеріалах справи докази та пояснення сторін, враховуючи обов'язок обох батьків утримувати свою дитину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно, є сумою, що відповідає обов'язку батька забезпечити частину витрат на утримання дитини, з урахуванням її мінімальних життєвих потреб.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, пов'язаних з її лікуванням, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами.

Так, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що такі витрати носять характер постійних і потребують щомісяця зазначених нею витрат на лікування. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які утримуються одним з батьків на утримання дитини.

Доводи апеляційної скарги щодо недостатності доходу ОСОБА_2 для сплати аліментів у визначеному розмірі оцінюються колегією суддів критично, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами, а відсутність офіційного доходу не звільняє відповідача від обов'язку утримувати дитину.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування цього рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладені норми права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Мережко

Судді Р.В. Березовенко

С.В. Лівінський