ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/169/18
Провадження № 2/210/803/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В. Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАКСИМУМ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
В ході розгляду справи ухвалою суду 04 жовтня 2018 року було проведено заміну позивача ПАТ «Банк Національний Кредит» на його правонаступника ТОВ «Фінансова Компанія «МАКСИМУМ» .
В судове засідання сторони не викликалися.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.
У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України).
Судом встановлено, що 30.12.2013 року між ПАТ «Банк національний кредит» та відповідачем укладений договір про надання споживчого кредиту №СК/01/000238, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 3125,00 грн. (а.с.4-12)
З матеріалів справи вбачається, що 30 грудня 2013 року між сторонами у справі укладено договір № СК/01/000238, відповідно до якого Відповідач отримав кредит у розмірі 3125,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних та встановлена дата повного погашення кредиту - 29.12.2014 року (а.с.4-12).
Погашення заборгованості Відповідач мав здійснювати 30 числа кожного місяця згідно з графіком платежів ( п.1.1.5 Кредитного договору а.с. 4)
На виконання умов договору позивач надав відповідачеві кредит у сумі 3125,00 грн., що відповідачем не спростовано.
Згідно з частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
При цьому, договір є обов'язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
У порушення вищевказаних норм закону та умов договору відповідач зобов'язання вказаним договором належним чином не виконала.
Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.
Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди, комісії відповідно до умов Кредитного договору.
Згідно заяви та пп. 1.1.6, 1.1.7 даних Умов, Позичальник сплачує Банку відсотки за користуванням Кредитом у розмірі вказаному у Договорі, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом (а.с. 4).
В судовому засіданні не оспорюється та не спростовується факт укладення між позивачем та відповідачем договору з надання кредитних коштів, їх отримання відповідачем, неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за зобов'язаннями, що виникли у зв'язку з отриманням ним кредитних коштів, тощо.
Суд вважає вказані обставини доведеними.
Разом з тим, співставляючи розмір фактично отриманих відповідачем коштів з сумами нарахованих на них відсотків та штрафних санкцій, суд доходить до висновку про явно несправедливий характер таких нарахувань, що виник внаслідок зловживання позивачем своїми правами за договором, несправедливими умовами укладеного договору щодо споживача кредитних (фінансових) послуг - відповідача, і, отже, про явну завищеність та несправедливість сум таких нарахувань.
При цьому суд виходить з наступного:
Відповідно до ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права.
Згідно п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є (зокрема) справедливість, добросовісність та розумність.
З матеріалів справи вбачається (згідно позову), що заборгованість за кредитом становить 3125,00 грн.
При цьому, заборгованість за штрафними санкціями (пенею нарахованими на суму у розмірі 3215,00 грн.), складає 9219,79 грн., що у 2,95 разів більше суми боргу за кредитом, або складає 295% боргу за кредитом.
Таким чином, сума боргу у 2,95 разів більша за суму неповернутого кредиту.
Як видно з позову, строк користування відповідача кредитними коштами становить 3 роки 11 місяців. З наведеного випливає, що фактичне середнє здорожчання кредиту за відсотками - 94,85 % річних (295% / 3,11 років).
Порівнюючи вказані цифри з аналогічними за своєю суттю відсотковими та штрафними ставками, прямо зазначеними у законодавстві, суд відзначає, що зазначені розміри фактичного здорожчання є явно завищеними та такими, що на думку суду, суперечать принципам розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1,2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», заборонено включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Аналогічна правова позиція міститься також, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини, справа № C-186/16 - AndriciucandOthers ECLI-EU-C-2017-703, щодо тлумачення статті 3(1) і статті 4(2) Директиви Ради Європи 93/13/ЄЕС від 5 квітня 1993 р. про несправедливі умови у споживчих угодах («Договірні умові …. вважаються несправедливими, якщо всупереч вимогам добросовісності, це викликає істотний дисбаланс у правах та обов'язках сторін, що випливають з договору, на шкоду споживача.»).
Вказане рішення застосовується судом як джерело права у відповідності з ч.4 ст.10 ЦПК України.
Згідно п.п.5 ч.3 ст.18 того ж Закону України, несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.
На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що виникнення заборгованості відповідача у таких розмірах є непропорційним сумі основного боргу, явно завищеним та таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості і пов'язане з несправедливими умовами, зазначеними у договорі, укладеному з позивачем, оскільки містить істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду відповідачу.
При цьому, суд зазначає, що не спростовує даними ствердженнями положень законодавства щодо диспозитивності та свободи укладання договорів взагалі і діючого договору між позивачем та відповідачем-зокрема. Проте, оскільки в ході виконання такого договору, виник описаний вище суттєвий дисбаланс між правами та обов'язками відповідача, який носить, на переконання суду, явний та очевидний характер, суд доходить до вищевикладеного висновку про порушення принципів справедливості, добросовісності та розумності у даному випадку.
Суд також окремо зазначає, що, хоча самі по собі умови укладання договору лежать у межах, встановлених законом, вони містять у собі можливість зловживання ними з метою необґрунтованого багатократного збільшення боргу, чим недобросовісно і скористався позивач, оскільки, достовірно знаючи про наявність заборгованості відповідача та незначну суму його первинних зобов'язань, впродовж значного строку не звертався до суду з метою штучного збільшення таким чином сум заборгованості позивача, що і потягло за собою виникнення заборгованостей за кредитом та відсотками у вищевказаному розмірі.
Суд не спростовує та не заперечує можливості учасників цивільних правовідносин вільно користуватися своїми процесуальними правами та обов'язками, зокрема - щодо строку позовної давності, проте за таких обставин доходить до висновку про зловживання процесуальним правом з боку позивача, оскільки очевидно, що умови укладеного з відповідачем договору дають позивачу можливість багаторазового збільшення боргових зобов'язань відповідача шляхом умисного зволікання зі зверненням до суду з позовною заявою.
Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Як видно з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, до грошової суми, яку боржник повинен передати кредиторові за порушення зобов'язання, нероздільно включено пеню та комісію.
Таким чином, суд доходить до висновку, що вказані суми є видами неустойки в сенсі визначення ч.1 ст.549 ЦК України та згідно умов договору.
Згідно ч.5 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Таким чином, на підставі ч.5 ст.551 ЦК України, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки та визначити його у сумі 3125,00 грн., тобто у розмірі суми заборгованості, вважаючи, що такий розмір буде відповідати вимогам обґрунтованості, розумності та пропорційності.
При цьому, суд доходить до висновку, що для забезпечення імперативних вимог ст.129 Конституції України, дана правова ситуація потребує вирішення у балансі забезпечення справедливості та верховенства права - з одного боку та притягнення особи, що порушила умови договору до справедливої, розумної та пропорційної відповідальності - з іншого.
Згідно ч.10 ст.10 ЦПК України, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів (зокрема) відсутності законодавства, що регулює спірні відносини.
За таких обставин суд доходить до висновку про необхідність застосування аналогії закону для вирішення даної ситуації згідно вимог чинного законодавства.
Згідно ч.1 ст.8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
Аналізуючи норми ЦК України, суд доходить до висновку, що нормою, яка регулює найбільш подібні відносини є ч.5 ст.551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тому суд, керуючись ст.129 Конституції України та ч.1 ст.8 ЦК України вважає можливим за даних виключних обставин застосувати до спірних правовідносин у вищевказаній частині аналогію закону та на підставі ч.5 ст. 551 ЦК України, зменшити розмір нарахованих відсотків за договором за рішенням суду, оскільки він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення - а саме: несправедливих умов договору, що надали можливість позивачеві багаторазового збільшення боргових зобов'язань відповідача, а також зловживання ним своїми правами шляхом умисного зволікання зі зверненням до суду з позовною заявою.
Крім того, згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
У частині 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.
Отже, покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Під час прийняття рішення по суті спору, суд приймає до уваги рішення Конституційного Суду України в від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 де зазначено, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.
За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Так, з аналізу правових норм випливає, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених уст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.
Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 263-265, 279, 280, 281, 282, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 258, 509, 525, 526, 546, 551, 625, 627, 629, 1054 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАКСИМУМ» до ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАКСИМУМ» суму сплаченого судового збору в розмірі 1600,00 (одна тисяча шістсот) гривень.
В решті позовних вимог відмовити.
Відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: В. Є. Сільченко