Ухвала

Іменем України

27 липня 2018 року

місто Київ

справа № 193/210/17

провадження № 61-40419ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27 березня 2007 року № SAMDN1187 у розмірі 33 079, 49 грн. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 18 199, 50 грн. ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним зазначеного кредитного договору.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У липні 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із застосуванням засобів поштового зв'язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначені судові рішення, в якій він, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

У статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа за зазначеним спором не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» передбачено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2018 року (на час подання касаційної скарги) - 1 762 грн.

Ціна позову у цій справі щодо відшкодування майнової шкоди становить 267, 60 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762, 00 грн х 100 = 176 200, 00 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

Доводи касаційної скарги, що є підстави для оскарження судових рішень у малозначній справі, зокрема з підстав, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; а також справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу Верховний Суд визнає необґрунтованими.

Посилання заявника на застосування до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду України, що викладені у постановах від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15 та від 09 серпня 2017 року № 6-2322цс16 спростовуються правовими висновками, викладеними у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду відступила від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18) щодо відступлення від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15.

Отже, посилання, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики є безпідставним.

Доводи касаційної скарги, що справа має виняткове значення для заявника жодним чином не обґрунтовані, а тому також відхилені.

Верховний Суд дав оцінку та врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, й не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надає правової оцінки законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлює наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний суд додатково роз'яснює заявнику, відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», її право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний