ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року

м.Суми

Справа №591/7163/17

Номер провадження 22-ц/788/1762/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2;

третя особа - Сумська районна державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 липня 2018 року ухваленого у складі судді Кривцової Г.В. у м. Суми,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_4. За життя батько позивача був власником ? частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на яку в тому числі відкрилася спадщина після його смерті.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є позивач та його рідний брат ОСОБА_5, які є громадянами РФ.

Зазначав, що він у визначений законом шестимісячний строк звернувся до Сумської районної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і після того дізнався, що батько склав заповіт, відповідно до якого свідоцтво про право на спадщину на ? частину спірної квартири отримала ОСОБА_2 Позивач вважає, що цим порушено його право на обов'язкову частку у спадщині як непрацездатної особи.

Вказував, що з 29 листопада 2012 року він є непрацездатною особою у зв'язку із виходом на пенсію, яка призначена йому в РФ. Вважає, що на підставі Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення Україна зобов'язана визнавати пенсійний статус громадян держав-учасниць Угоди, а тому вважає, що має право на обов'язкову частку у спадщині як непрацездатна особа.

Просив визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 травня 206 року, видане державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_2 на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_1, громадянином РФ, право власності на 1/8 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 як на обов'язкову частку в спадщині в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача посилається на порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального права, просить рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиву на апеляційну скаргу позивач заперечуючи на скаргу зазначає, що судом першої інстанції правильно вирішено спір із застосуванням норм матеріального закону України, на території якої відкрилась спадщина.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги і просив задовольнити.

Відповідач просила рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 після смерті якого відкрилася спадщина, до сукупності якої також входить ? частина квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири, укладеного 15 листопада 2010 року, громадянин РФ ОСОБА_4 та громадянин РФ Король ОСОБА_7, які проживають однією сім'єю без укладення шлюбу, у рівних частинах кожний придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

Із копії реєстраційного посвідчення, виданого КП «СМБТІ» 01 грудня 2010 року вбачається, що вказана квартира зареєстрована за ОСОБА_1 - ? частка та ОСОБА_2 - ? частка на праві приватної спільної часткової власності.

11 січня 2011 року приватним нотаріусом посвідчено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_4 зробив розпорядження на випадок своєї смерті щодо належної йому на праві власності ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 та заповів вказану частину квартири - громадянці РФ ОСОБА_2

Із копії довідки, виданої Червоненською сільською радою Сумського району Сумської області вбачається, що на день смерті ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_5.

Із копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4, вбачається, що 19 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Сумської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається із копії вказаної спадкової справи, ОСОБА_5, батьком якого є померлий ОСОБА_4 (а.с.31 зворот), 25 березня 2016 року звернувся із заявою, підпис на якій засвідчено нотаріусом нотаріального округу міста Нягань Ханти-Мансійського автономного округа - Югри Тюменської області РФ (а.с.30 зворот).

У вказаній заяві ОСОБА_5 зазначає, що приймає все належне йому по закону майно після смерті батька, направивши копію паспорта та свідоцтва про народження.

Позивач ОСОБА_1 01 квітня 2016 року також звернувся до нотаріальних органів України із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Підпис у вказаній заяві засвідчено нотаріусом нотаріального округу міста Нягань Ханти-Мансійського автономного округа - Югри Тюменської області РФ. У заяві ОСОБА_1 зазначає, що приймає все належне йому по закону майно після смерті батька.

До вказаної заяви додано копію пенсійного посвідчення та копію паспорта.

Відповідач ОСОБА_2 25 травня 2018 року звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно.

Із наданих позивачем письмових доказів встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином РФ та зареєстрований відділом УФМС Росії по Ханти-Мансійському Автономному Округу-Югрі в м. Нягань.

Відповідно до наданої позивачем копії довідки, виданої ГУ УПФ РФ в м. Нягань Ханти-Мансійського автономного округу-Югри 18 серпня 2017 року №326416/17, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на обліку в управлінні ПФ та йому встановлена страхова пенсія по старості у відповідності до п.2 ч. 1 ст. 30 Закону № 400-ФЗ, починаючи з 29 листопада 2012 року безстроково.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача не порушені.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Доводи представника позивача в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції при вирішенні спору не було застосовано положення Закону України «Про прожитковий мінімум», на застосування якої вказав Конституційний Суд України у рішенні від 11 лютого 2014 року у справі № 1-1/2014, є необґрунтованими і висновків суду не спростовують.

При вирішенні питання про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався нормами законодавства, які регулюють дані спірні питання. Крім того, судом було взято до уваги зазначене рішення Конституційного Суду України, в якому зазначено, що поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний». Так, згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-ХIV (далі - Закон № 966), абзацом сімнадцятим частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV з наступними змінами (далі - Закон № 1058) до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку.

Твердження ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що на момент смерті батька, позивач вже був пенсіонером за віком на пільгових умовах, а тому він є непрацездатною особою і має право на обов'язкову частку у спадщині є безпідставними, оскільки Законом України «Про міжнародне приватне право» чітко передбачено, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно.

З матеріалів справи вбачається, що однією із вимог позивача було визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_4 а в м. Суми. Отже спірне майно знаходиться на території України, а тому при вирішенні спірного питання потрібно застосовувати норми законодавства України і відповідно до яких позивач не є непрацездатною особою.

Судом першої інстанції було досліджено матеріали справи, з яких вбачається, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_5, його батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто на момент смерті спадкодавця ОСОБА_1 було 52 роки. Згідно діючого законодавства України, особа 52 років не є непрацездатною особою, а Довідок на підтвердження його непрацездатності, крім пенсійного посвідчення ОСОБА_1 та Копії довідки Управління пенсійного фонду Російської Федерації, позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки сини померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини не досягли встановленого чинним законодавством України загального пенсійного віку 60 років у нотаріуса були відсутні підстави вважати синів померлого непрацездатними неповнолітніми дітьми.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук