АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2018 року

м. Рівне

Справа № 572/2507/17

Провадження № 22-ц/787/1114/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: ОСОБА_1

Рішення ухвалене в м. Сарни Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту не зазначена

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий суддя: Боймиструк С.В., судді: Шимків С.С., Хилевич С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "Приватбанк" та ОСОБА_3 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "Приватбанк" про стягнення боргу за відсотками за договором банківського вкладу та 3% річних, -

В С Т А Н О В И В :

17 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 1 150,40 євро, що складає еквівалент за офіційним курсом НБУ на момент подачі позову 36 099 грн. та суму 3% річних від суми боргу в розмірі 2 073, 96 грн. за договором вкладу № SAMDN5907 «Стандарт» від 18 лютого 2013 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що між сторонами по справі 18 лютого 2013 року було укладено договір вкладу № SAMDN5907 «Стандарт», за умовами якого банк прийняв від ОСОБА_3 грошові кошти на відкритий позивачем рахунок № 5401 на термін, що становить 365 днів процентна ставка за користування вкладом становить 7%. Умовами договору передбачена пролонгація умов договору на новий термін, якщо жодна із сторін не заявить про припинення дії договору.

4 листопада 2015 року позивачем надіслано на адресу відповідача вимогу про повернення йому грошових коштів (вкладу), однак, на вимогу ОСОБА_3 вклад та нараховані на нього відсотки банком повернуто не було, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "Приватбанк" на користь ОСОБА_3 заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 325,88 євро, що складає еквівалент за офіційним курсом НБУ на момент подачі позову 10 226,11 грн. та суму 3% річних від суми боргу в розмірі 588,35 грн. за договором вкладу № SAMDN5907 «Стандарт» від 18 лютого 2013 року.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" з вищезазначеним рішенням не згодний в частині стягнення 325,88 євро відсотків та суми 3% річних від суми боргу. Вважає, що рішення в цій частині є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що відповідачем до суду першої інстанції було надано виписку по картковим рахункам позивача № 531067, № 701850 з яких чітко вбачається факт отримання коштів на вказані рахунки за договором банківського вкладу від 18 лютого 2013 року.

Відповідно до інформації з банківських комплексів картка за номером №701850 належить клієнту ОСОБА_3.

Отже, відсутні будь-які підстави вважати що вказаний рахунок та картка належить комусь іншому. Відповідних доказів на спростування даного факту позивачем не надано.

Таким чином, з матеріалів справи та наданих доказів чітко вбачається, що після розірвання договору банківського вкладу, Банком проведено виплату всієї суми вкладу та нарахованих відсотків на картковий рахунок, що належить позивачу. А отже, зобов'язання за договором № SAMDN5907 «Стандарт» від 18 лютого 2013 року виконано у повному обсязі.

Вказує, що позивач усіляко намагається ввести суд в оману, надаючи неправдиві докази та стверджуючи що вклад було розірвано не 10 грудня 2013 року, а лише 04 листопада 2015 року, що не відповідає дійсності.

Крім того зазначає, що Банком відсотки по вкладу нараховувались відповідно до умов договору, кошти перераховувались на відповідний рахунок відкритий на ім'я позивача. Протилежного ОСОБА_3С не доведено. Жодних умов договору банківського вкладу щодо виконання своїх грошових зобов'язань Банком не порушено.

Також вказує, що безпідставним є вимоги щодо стягнення з ПАТ КБ "Приватбанк" трьох відсотків річних оскільки, в даному випадку не є правомірним нарахування позивачем трьох процентів річних на суму заборгованості зі сплати процентів, передбачених договорами банківського вкладу.

Зазначає, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував наведених вище норм та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Покликаючись на викладені обставини, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В іншій частині залишити без змін.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 з винесеним рішенням не погоджується та вважає його необґрунтованим та таким, що порушує вимоги чинного законодавства України.

Зазначає, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року по справі № 572/436/17 було встановлено, що позивачем доведено факт укладання договору із відповідачем, факт виконання позивачем прийнятих на себе зобовязань та підтверджено повідомленням ним про намір розірвати укладений договір у термін, встановлений умовами договору, саме листом - вимогою від 04 листопада 2015року.

Вказує, що станом на 01 травня 2018 року вклад й досі не повернутий йому, а від так, враховуючи, що перша вимога про повернення вкладу мала місце 04 листопада 2015 року, то проценти на вклад нараховувались від дати укладання договору до першої вимоги заявника.

Крім того зазначає, що договір укладений 18 лютого 2013 року й досі не вважається припиненим, з огляду на те, що вклад не повернений, а нараховані проценти не виплачені.

Покликаючись на викладені обставини, просить скасувати рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2018 року за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення боргу за відсотками за договором банківського вкладу та 3% річних в частині стягнення грошових коштів в розмірі 10 226,11 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, що еквівалентно 325,88 євро за офіційним курсом НБУ на момент подачі позову та суму 3 % річних від суми бору в розмірі - 588,35 грн. та винести нове рішення, яким стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 1150,40 євро, що складає еквівалент згідно офіційного курсу НБУ на момент подачі позову 36 099,00 гривень, та суму 3% річних від суми боргу в розмірі 2073,96 грн.

Відзиви на апеляційні скарги до встановленої судом дати не надходили.

15 грудня 2017 року набирала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» в особі голови правління з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони уклали договір №SAMDN5907 «Стандарт» 18 лютого 2013 року, за умовами якого клієнт, яким є ОСОБА_3, передав, а банк прийняв грошові кошти у сумі 6197,62 євро (вклад) на термін 365 днів, тобто, до 18 лютого 2014 року включно, із процентною ставкою за користування вкладом 7% (п.1 Договору). Вказаним договором передбачено, що у разі, якщо по закінченню мінімального терміну вкладу, зазначеного у п.1 даного договору клієнт не заявив банку про бажання отримати вклад, мінімальний термін вкладу автоматично вважається продовженим ще на один мінімальний термін (п.6 Договору).

Копія платіжного доручення № НОМЕР_1 від 18 лютого 2013 року, надана позивачем, доводить, що ОСОБА_3 дійсно було внесено вказаного числа 6 197,62 євро на рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк», що свідчить про те, що позивачем були виконані належним чином умови договору №SAMDN5907 «Стандарт» укладеного 18 лютого 2013 року.

4 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся до банку з вимогою про повернення йому грошових коштів вкладів та нарахованих відсотків в тому числі і за договором №SAMDN5907, однак банком кошти повернуто не було.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Рішенням Сарненського районного суду від 10 серпня 2017 року в справі № 572/436/17 з ПАТ КБ «Приватбанк» сума вкладу за договором №SAMDN5907 в розмірі 176570,2 грн. (еквівалент 6197,62 євро) була стягнута на користь ОСОБА_4.

В даній справі ОСОБА_4 за цим же договором просить стягнути відсотки за користування вкладом та 3% річних за прострочення виконання зобовязання, щодо його повернення.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення відсотків за договором вкладу №SAMDN5907 від 18 лютого 2013 року підлягають до задоволення за період часу дії договору, тобто, з 18 лютого 2013 року по 10 грудня 2013 року, у сумі 325,88 євро, що складає еквівалент за офіційним курсом НБУ на момент подачі позову 10 226 грн. 11 коп. (відповідно до наданого позивачем розрахунку боргу).

Наявна в справі заява ОСОБА_3 (а.с.60) про розірвання договору №SAMDN5907 від 18 лютого 2013 року у встановлений законом спосіб, як доказ в справі не спростована. Вимог про визнання її недійсною, чи визнання зазначеного договору банківського вкладу дійсним, як і вимог про призначення почеркознавчої експертизи про належність підпису на заяві позивачу по справі не заявлялось, тому суд виходив з обєктивно існуючого факту наявності в банку розірваного договору вкладу та обґрунтовано не взяв до уваги розрахунки позивача.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши факт наявності простроченого грошового зобовязання зі сторони банку на користь ОСОБА_3, місцевий суд дійшов вірного висновку, що вимога про стягнення на його користь 3% річних є правомірною та обґрунтовано її задовольнив в розмірі 588,35 грн. відповідно за період заявлений в позові з 4 листопада 2015 року та виходячи з встановленої по справі розміру заборгованої суми 10 226 грн. 11 коп.

Що стосується тверджень банку про перерахування 10.12.2013 року коштів вкладу та відсотків за ним ОСОБА_3, то вони не заслуговують на увагу, оскільки спростовані зазначеним вище рішенням місцевого суду від 10 серпня 2017 року по справі № 572/436/17, яким було стягнуто цей вклад з банку. Що стосується відсотків в євровалюті, то вони також не могли бути перераховані банком на зазначений рахунок, оскільки він зазначений, як гривневий.

Банк несе відповідальність перед клієнтом за дії своїх працівників і після набрання законної сили вироку, щодо них, у банку виникне право на стягнення заподіяної йому шкоди з винних осіб, а до того, банк повинен відповідати за своїми зобовязаннями перед вкладником.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені судові витрати покладаються на сторони.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданих апеляційних скарг, виходячи з меж їх доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "Приватбанк" та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 серпня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.В. Хилевич

ОСОБА_5