справа № 362/5836/17-ц головуючий у суді І інстанції - Корнієнко С.В.
провадження № 22-ц/824/1812/2018 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Ткаченка І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Комунальний заклад Київської обласної ради «Васильківський професійний ліцей», про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у травні 2016 року доньці позивача ОСОБА_5, яка зареєстрована АДРЕСА_1 було передано під опіку неповнолітню ОСОБА_4 29 липня 2016 року позивач зареєструвала відповідача за вищезазначеною адресою. На початку листопада 2016 року ОСОБА_4 залишила місце проживання. На даний час позивачу стало відомо, що відповідач навчається у Комунальному навчальному закладі Київської обласної ради «Васильківський професійний ліцей у м. Васильків та проживає у гуртожитку ліцею. Оскільки ОСОБА_4 зареєстрована у будинку ОСОБА_3, але більше одного року не проживає, позивач не може належним чином користуватися та розпоряджатися власним будинком.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідач не є членом її сім'ї, ніколи не вела з нею спільне господарство і на момент звернення до суду вже більше року не проживала у будинку позивача, а тому суд помилково застосував до спірних правовідносин положення статей 71, 163 ЖК України, норми права, що регулюють питання охорони дитинства та статті 405 ЦК України. Спір підлягає вирішенню з підстав статей 383, 391 ЦК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5).

Розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації Київської області № 179 від 26 травня 2016 року опікуном ОСОБА_4 призначено ОСОБА_5, яка зареєстрована АДРЕСА_1 (а.с.32).

ОСОБА_4 зареєстрована АДРЕСА_1, що підтверджується будинковою книгою та актом обстеження житлово-побутових умов (а.с.7, 12).

Розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації Київської області № 421 від 07 грудня 2016 року припинено піклування ОСОБА_5 над дитиною, позбавленою батьківського піклування ОСОБА_4 (а.с.11).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є неповнолітньою особою та була відсутня за місцем своєї реєстрації з поважних причин, оскільки перебувала на навчанні, що передбачено ст. 71 ЖК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом..

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду за захистом своїх прав, ОСОБА_3 вказує на те, що вона є власником будинку вул. Миру, 24 у с. Пороскотень Бородянського району Київської області. Відповідач зареєстрована у вказаному будинку, однак більше року не проживає у ньому.

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_3надала розпорядження Бородянської районної державної адміністрації Київської області від 26 травня 2016 року та 07 грудня 2016 року, копію будинкової книги, акт житлово-побутових умов.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з вимогами ст. 163 розділу 6 ЖК «Користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду» України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 була зареєстрована у будинку, власником якого є ОСОБА_3 на постійній основі. На даний час відповідач навчається у Комунальному закладі Київської обласної ради «Васильківський професійний ліцей», а тому вона відсутня за місцем своєї реєстрації з поважних причин.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що відповідач не є членом її сім'ї, спільне господарство вони не ведуть. Однак, вказані обставини не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Звертаючись до суду з позовними вимогами, ОСОБА_3 повинна довести відсутність ОСОБА_4 за місцем її проживання без поважних причин понад один рік.

Враховуючи вищезазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а, відтак, вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2018 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.