АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/3977/16-ц 22-ц/774/45/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 212/3977/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді доповідача: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар Кислиця І.В.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 лютого 2017 року, ухваленого суддею Тимошенко Т.І. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про визнання громадян такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог посилає на те, що у спірній квартирі зареєстровані вона, її неповнолітні діти ОСОБА_6, ОСОБА_7 та її тітка ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також неповнолітня ОСОБА_8А, та брат ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_2 у жовтні 2013 року виїхала з квартири АДРЕСА_1, та на даний час мешкає в селищі Ново-Іванівка по вулиці Мориса Тореза, будинок № 40.

Відповідач ОСОБА_3 також в жовтні 2013 року виїхала зі спірної квартири до свого цивільного чоловіка, з яким проживає до цього часу в орендованій квартирі в місті ОСОБА_9. Неповнолітня дитина ОСОБА_8, яка є дочкою відповідачки ОСОБА_2, будучі зареєстрованою в спірній квартирі, фактично мешкає з липня 2010 року зі своїм рідним батьком в його квартирі по вулиці Кропивницького в місті Кривому Розі. ОСОБА_4 в серпні 2010 року виїхала зі спірної квартири в місто Кременчуг до свого чоловіка, по теперішній час в спірній квартирі не проживає. Відповідачі ОСОБА_10, ОСОБА_4 забрали з квартири всі свої особисті речі, документи, припинили виконувати обов'язки членів сім'ї наймача квартири, пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Через несплату комунальних послуг відповідачами, виникла велика заборгованість, яку вона вимушена самостійно сплачувати, що ставить її вкрай тяжке матеріальне становище. Тому вона просила суд постановити рішення яким визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловою площею квартири АДРЕСА_2.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 лютого 2017 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, такими, що втратили право користування житловою площею квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 лютого 2017 року заява відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В мотивування апеляційної скарги зазначила, що судом не взято до уваги поважність причин не проживання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 у спірній квартирі через те, що сестра відповідача ОСОБА_11, яка проживала у спірній квартирі хворіла на відкриту форму туберкульозу та ВІЛ. Тому, усі особи, які були зареєстровані за даним адресом не проживали, оскільки були попереджені лікарем про можливість захворювання. Позивач, змінила замки на вхідних дверях квартири, тому відповідачі не мали можливості потрапити до житла. Судом не взято до уваги, що ОСОБА_2 є єдиним квартиронаймачем, у спірній квартирі не проживала разом із донькою та онукою з поважних причин.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_9.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_9.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно виписки з фінансового особового рахунку : 16 відповідач ОСОБА_2 є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 63,04 кв.м. та житловою площею 44,0 кв.м. ( а.с.11).

В зазначеній квартирі зареєстровані позивачка ОСОБА_1, та її неповнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідачка у справі ОСОБА_2, яка є рідною тіткою позивачки, та двоюрідні сестри позивачки відповідачки у справі ОСОБА_3, та ОСОБА_4, неповнолітня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та рідний брат позивачки ОСОБА_5О.( а.с.12).

З ОСОБА_12 складеного мешканцями АДРЕСА_3 по вул. Ватутіна у м. Кривому Розі, затвердженого майстром ТОВ «Житлокомцентр» від 06 липня 2016 року видно, що у даній квартирі з 2013 року не проживають ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, неповнолітня ОСОБА_8 ( а.с.13).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався ст.ст. 71,72 ЦК України та виходив з наявності правових підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у звязку із їх не проживанням у помешканні з жовтня 2013 року.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Спір між сторонами виник з приводу права відповідачів користуватися жилим приміщення , квартирою № 16 будинку № 59 по вулиці Ватутіна в місті Кривому Розі,будучи зареєстрованими за даним адресом.

ОСОБА_12 зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_12 зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

ОСОБА_12 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

ОСОБА_12 із ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки здійснюється у судовому порядку.

ОСОБА_12 зі ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що суд може у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, в наслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Колегія суддів вважає, що слушними доводи апеляційної скарги відповідача в частині поважності причин не проживання у спірній квартирі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Як видно з матеріалів справи, відповідно Довідки №153 виданої Криворізькою обєднаною міською довідково- інформаційною службою від 13 квітня 2017 року уповноваженим наймачем квартири АДРЕСА_4 є відповідач ОСОБА_2 її сімя складається з 9 осіб ( а.с.134).

ОСОБА_12 про фактичне проживання від 14 березня 2017 року, складеного сусідами та затвердженого майстром та ТОВ «Житлокомсервіс» ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала у спірній квартирі АДРЕСА_5 до 28 грудня 2014 року ( а.с.121).

ОСОБА_12 довідки про причину смерті за вих №597 від 30 грудня 2014 року ОСОБА_13 померла від ВІЛ в стадії СПІД ( а.с.101).

Враховуючи роз'яснення п. 10 постанови Пленуму, зазначені вище обставини, якими відповідач обґрунтовує поважність свого не проживання у спірному будинку мають бути належним чином перевірені та оцінені судом, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.XI.50).

Як видно з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 07.09.2016 року народила ОСОБА_14

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

З огляду на проживання у спірній квартирі особи, яка хворіла на ВІЛ, а також, сторонами не заперечувалось захворювання ОСОБА_13 на туберкульоз, проживання у даній квартирі малолітніх дітей ОСОБА_14, а разом із ними батьків ОСОБА_3, є небезпечним для життя та здоровя.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для визнання відповідачів такими. Що втратили право користування житловим приміщенням прийнятий без урахування усіх наявних у справі доказів та вимог законодавства про дотримання права на житло.

Посилання позивача ОСОБА_1 на несплату відповідачами витрат за комунальні послуги, не може бути підставою для позбавлення їх права на житло, а вирішується в іншому порядку шляхом стягнення сплачених за відповідачів коштів на утримання житла.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що відсутність відповідачів за місцем реєстрації у квартирі АДРЕСА_6, з поважних причин, через проживання у квартирі хворої особи, що може бути небезпечним для здоровя малолітніх дітей, не може бути підставою для позбавлення їх права користування житлом.

На підставі викладеного. Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, прийнято із порушенням норм матеріального права, на неповному дослідженні матеріалів справи, тому на підстав п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1А.в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання громадян такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

ОСОБА_12 положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із апеляційною скаргою відповідачем ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 704 грн., який підлягає стягненню з позивача ОСОБА_1 на її користь.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383, 386 ЦПК України Апеляційний суд Дніпропетровської області,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про визнання громадян такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту.

Повний текст судового рішення складений 27 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: