БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/684/18
Провадження № 2/497/448/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Ковтун О.І.,

без участі сторін,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області про встановлення факту прийняття спадщини, факту родинних відносин, та про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.4), який неодноразово уточнював (а.с.51, 54), та просить:

- встановити факт родинних відносин між ним ОСОБА_1 та його матірю ОСОБА_3;

- встановити юридичний факт прийняття ним, ОСОБА_1 спадщини, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_3, померлої 08.11.2001 року;

- визнати за ним, позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: вул. Широка, № 25, с. Городнє, Болградський район, Одеська область як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері.

Свої вимоги мотивує тим, що 08.11.2001 року померла його мати ОСОБА_3. В свідоцтві про смерть зазначено її прізвище саме як «Демирова». Він, позивач є спадкоємцем за заповітом після її смерті. Стверджує, що спадщину прийняв фактом вступу в управління майном. Приватний нотаріус ОСОБА_4 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що сплив шестимісячний строк на прийняття спадщини. Зазначене стало приводом для звернення до суду. Окрім зазначено, просив встановити факт родинних відносин, оскільки мають місце розбіжності в написанні їх прізвища: «Діміров» та «Демірова».

Позивач до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся згідно вимог чинного законодавства (а.с.59).

Відповідач ОСОБА_2 сільська рада Болградського району Одеської області до суду також не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.33). Позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення, просила справу розглянути без участі їх представника, про що надав заяву до суду (а.с.44, 49).

Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

08 листопада 2001 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-ЖД № 270917, виданим на підставі запису акту про смерть №71, складеним 09.11.2001 року ОСОБА_2 сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.10).

Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташований за адресою: вул. Широка (колишня назва Леніна), № 25, с. Городнє, Болградський район, Одеська область.

Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, посвідченим секретарем Городненської сільською радою Болградського району Одеської області від 15 листопада 1993 року, зареєстрованим в реєстрі за № 186 є ОСОБА_1, позивач по справі (а.с.11).

Згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області від 12.02.2018 року за № 361 на день смерті ОСОБА_3 в спадковому домоволодінні за місцем її постійної реєстрації за адресою: вул. Широка (колишня назва Леніна), №25, с. Городнє, Болградський район, Одеська область ніхто не був зареєстрований та ніхто не проживав (а.с.12).

За повідомленням ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області від 22.12.2017 року за № 2724, що спадкоємець ОСОБА_1, дійсно вступив у володіння спадковим майном після смерті матері ОСОБА_3, здійснював ремонтні роботи в будинку, сплачував податки за землю протягом всього періоду з часу смерті матері, користувався земельною ділянкою, обробляв її: саджав виноград, фруктові дерева (а.с.13, ).

Навіть рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області за № 118, від 30.10.2006 року, було надано позивачу ОСОБА_1 дозвіл на оформленням права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами розташованого за адресою: вул. Широка, №25, с. Городнє, Болградський район, Одеська область (а.с.15), та згодом 14.12.2017 року позивачем було замовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок №25, вул. Широка, с.Городнє, Болградський район, Одеська область, справа №7/887 (а.с.16-19).

Позивач ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом звернувся до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 08 листопада 2001 року, оскільки з часу смерті матері користується цим будинком, щорічно сплачує податок на земельну ділянку (а.с.21-25), та був переконаним, що управління майном спадкодавця достатньо для прийняття спадщини.

Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок в звязку зі спливом 6-ти місячного строку, встановленого законодавством України (а.с.26).

Разом з цим, з матеріалів спадкової справи № 307/2017, заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4, щодо майна померлої 08 листопада 2001 року ОСОБА_3 вбачається, що 06.07.2017 року позивач ОСОБА_1 дійсно подав заяву про прийняття спадщини за заповітом. Інші спадкоємці відсутні (а.с.34-42).

Як встановлено судом, спадщина відкрилася в момент смерті матері позивача ОСОБА_3, 08.11.2001 року, тобто в період чинності ЦК України в редакції 1963 року.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК України (в редакції 1963 року) було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. Нормами названого кодексу не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави.

Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Однак, згідно заяв ОСОБА_2 сільської ради від 14.05.2018 року (а.с.44), від 30.05.2018 року (а.с.49), позовні вимоги вона визнає та не заперечує щодо прийняття спадщини позивачем після смерті матері за заповітом, що свідчить про те, що спадщина до держави не перейшла.

Крім того, ОСОБА_2 сільська рада підтвердила, що позивач вступив в управління та володіння спадковим майном, про що свідчать його активні дії: користується будинком, доглядає за ним, здійснював різного роду ремонтні роботи, обробляє земельну ділянку, висадив на ній виноградник, фруктові дерева, регулярно сплачує податок на землю (.а.с.21-25, 58).

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК України в редакції 1963 року.

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст.524 ЦК України в редакції 1963 року).

Положеннями ст.534 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.1 ст. 549 ЦК в редакції 1963 року).

Відповідно до діючих станом на момент відкриття спадщини рекомендацій, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР № 4 від 24.06.1983 р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», якщо у передбачений ст.549 ЦК Української РСР шестимісячний строк для прийняття спадщини позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

Згідно пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 18 червня 1994 року (була чинна на момент виникнення правовідносин) передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу).

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Оцінивши всі надані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що позивач довів факт вступу, в порядку визначеному п. 1 ч. 1ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року в управління спадковим майном після смерті матері ОСОБА_3

Відповідач позов визнав повністю, цілком і без заперечно (а.с.44, 49).

Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду… Якщо … визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Як встановлено судом, спадщина відкрилася в момент смерті матері позивача ОСОБА_3, 08.11.2001 року, тобто в період чинності ЦК України в редакції 1963 року.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Оскільки спадщина відкрилася до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року з наступними змінами та доповненнями.

Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Таким чином, позивач, як спадкоємець за заповітом, на підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, набув право на це майно, тобто на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: вулиці Широка, № 25, с. Городнє, Болградський район, Одеська область.

Щодо встановлення факту родинних відносин:

Згідно свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1, яке видано ЗАГС Чадир-Лунга, Республіка Молдова 05.04.2012 року батьками значаться: ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.39, 40). Дане свідоцтво видано в республіці Молдова, і всі дані в ньому вказані іноземною мовою. В перекладі на українську мову, здійсненому Департаментом Перекладів при «Асоціації Перекладів та Філологів» перекладачем ОСОБА_7, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, прізвище позивача і його батьків зазначено «ОСОБА_6 (ва)».

Заповіт складено російською мовою, в якому прізвище спадкодавця і спадкоємця вказано «ОСОБА_7 (ва)» (а.с.41).

ОСОБА_2 сільська рада Болградського району Одеської області надала суду довідку від 09.08.2018 року за № 2079, що дійсно позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_3 (а.с.58).

А тому факт родинних відносин підтверджується переліченими вище документами.

Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами: п. 10, 12 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» зі змінами від 25.05.1998 року, ст. 315-319 ЦПК України.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Підсумовуючи усе вище викладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.524, 534, 548, 549, 555 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст.4, 10, 13, 76-83, 95, 200, 229, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області про встановлення факту прийняття спадщини та про визнання права власності на житловий будинок - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, є рідним сином ОСОБА_3, померлої 08 листопада 2001 року в с. Городнє, Болградського району, Одеської області.

Встановити юридичний факт прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_1, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_3, померлої 08.11.2001 року.

Визнати право власності за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідка на постійне проживання серії ІН 022622 видана 16.10.2013 року Органом 5101, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: вул. Широка (колишня назва вул.Леніна), №25, с. Городнє, Болградський район, Одеська область, як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 08 листопада 2001 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Болградський районний суд Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя С.В.Кодінцева