Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 371/1086/16-ц

провадження № 61-18700св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року

у складі судді Гаврищука А. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Журби С. О., Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 30 липня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 47 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,5 % зі строком повернення 30 липня 2015 року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом

на 04 серпня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 299 830,34 грн, яку ПАТ «ВТБ Банк» просило стягнути на свою користь з відповідача.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року позовну заяву ПАТ «ВТБ Банк» повернуто позивачу. Роз'яснено позивачу, що він має право звернутися із вказаним позовом до Голосіївського районного суду міста Києва.

Ухвала суду мотивована тим, що вказана цивільна справа не підсудна Миронівському районному суду Київської області, тому позовна заява підлягає поверненню.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2016 року ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що справа не підсудна Миронівському районному суду Київської області, оскільки відповідач не зареєстрований за адресою, яка вказана у позовній заяві.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «ВТБ Банк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що справа непідсудна Миронівському районному суду Київської області, не звернули уваги на те, що за результатами отриманої на запит Миронівського районного суду Київської області інформації стало відомо, що з 06 листопада 2012 року відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, і на момент звернення з позовом також.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

04 травня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що у вересні 2016 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року позовну заяву ПАТ «ВТБ Банк» повернуто позивачу на підставі статті 115 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з позовом). Роз'яснено позивачу, що він має право звернутися із вказаним позовом до Голосіївського районного суду міста Києва.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ПАТ «ВТБ Банк» оскаржило її в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2016 року ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року залишено без змін.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що справа не підсудна Миронівському районному суду Київської області, оскільки відповідач не зареєстрований за адресою, вказаною у позовній заяві (вулиця Гагаріна, 8, село Коротище, Миронівський район, Київська область).

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 122 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) у разі, якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом трьох днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд повертає позовну заяву на підставі пункту 4 частини третьої статті 121 цього Кодексу.

З метою встановлення місця проживання відповідача, 09 вересня 2016 року суддею Миронівського районного суду Київської області зроблено запит до Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області.

Як вбачається з відповіді від Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області від 21 вересня 2016 року, згідно з погосподарською книгою № 2 на 2011-2015 роки ОСОБА_2

з 06 листопада 2012 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, за місцем реєстрації не проживає, а проживає у місті Києві.

Проте, як зазначено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі

від 03 жовтня 2016 року відповідно до копії паспорта, яку було додано до позовної заяви ПАТ «ВТБ Банк» ОСОБА_2 з 03 грудня 1996 року зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2.

Разом з тим у матеріалах справи копія паспорта, на яку посилається суд першої інстанції, відсутня.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Отже, в матеріалах справи міститься довідка про реєстрацію відповідача в Миронівському районі Київської області, доказів його реєстрації чи фактичного проживання у Голосіївському районі міста Києва матеріали справи не містять.

Таким чином, суди попередніх інстанції не встановили дійсного місця проживання чи реєстрації відповідача, тому висновок про повернення позовної заяви у зв'язку з тим, що справа не підсудна Миронівському районному суду Київської області, є передчасним.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін у справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Таким чином, апеляційний суд, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, всупереч вимогам частини четвертої статті 10 ЦПК України

(у редакції, чинній на момент звернення з позовом) не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, тому ухвала Миронівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2016 року не відповідають закону та підлягають скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задовольнити.

Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 03 жовтня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 грудня

2016 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська

С. П. Штелик