Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2018 Справа №607/13895/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Зарічної О.П.,

позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред'явив до суду позов до відповідача ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора у якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 Тернопільського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він (ОСОБА_1.) та відповідач ОСОБА_3, який являється його рідним братом є спадкоємцями за законом першої черги спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року батька - ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_2. З цих підстав вважає, що його та відповідача частки у спадковому майні є рівними, а тому він (ОСОБА_1.) набув право на спадкування на 1/2 частину вказаного будинковолодіння. Однак, звернувшись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. При цьому, зазначає, що відповідач ОСОБА_3 не визнає його (ОСОБА_1.) право на спадкування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 Тернопільського району, Тернопільської області. За вказаних обставин позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права шляхом отримання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння, зокрема на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи в порядку статті 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Судом установлено:

Відповідно до Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №30874329 від 05 серпня 2011 року, житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності від 25 березня 1987 року виданого Тернопільською районною радою на підставі рішення виконкому №64 від 24 березня 1987 року.

Згідно Інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №967 виданої 05 вересня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 05 вересня 2017 року по обліку бюро будинковолодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4. В будинковолодінні наявні самочинно побудовані будівлі - незавершена будівництвом мансарда під літ. «Мн» готовністю 80%.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_4, про що складено актовий запис №10 Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, та 27 квітня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції повторно видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4 виданого 10 червня 1960 року у с. Товстобаби Монастириського району Тернопільської області, (актовий запис про народження №15 складений у с. Товстобаби Монастириського району Тернопільської області).

Згідно довідки №965 виданої 12 травня 2011 року виконкомом Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті ОСОБА_4 разом із ним по АДРЕСА_1 були зареєстровані та зареєстровані по даний час: ОСОБА_3 - син; ОСОБА_1 - син; ОСОБА_5 - внук; ОСОБА_6 - внучка. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - не приватизована.

Судом установлено, що за життя померлим ОСОБА_4 не було складено заповітного розпорядження. Таким чином, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року батька ОСОБА_4.

Як убачається із матеріалів спадкової справи №288/2010р., заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4, у встановлений законом строк, а саме 22 липня 2010 року позивач ОСОБА_1 подав у Тернопільську районну державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4, а також 31 жовтня 2017 року звернувся у нотаріальну контору із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Із матеріалів вказаної спадкової справи слідує, що відповідач ОСОБА_3 04 травня 2011 року також звертався у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1

31 жовтня 2017 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №2969/02-14 державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_3 Тернопільської області після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року батька - ОСОБА_4, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок.

05 вересня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1. Замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначено ОСОБА_1.

Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд дане будинковолодіння складається із: А - житлового будинку, 1980 року побудови; а - прибудови, 1981 року побудови; а1 - прибудова, 1988 року побудови; сх.1 - сходи, 1988 року побудови; сх.2 - сходи, 1988 року побудови; Мн - мансарди - незавершена будівництвом; бл - балкон; тер - тераса; Б - господарська будівля, 1988 року побудови; Пд (Б) - підвал, 1988 року побудови; В - вбиральня, 1988 року побудови; 1 - огорожа; 2 - ворота з хвірткою; 3 - огорожа; І - вимощення.

Як вбачається з Експлікації приміщень до плану житлового будинку АДРЕСА_3, Тернопільської області, загальна площа житлового будинку становить 98,6 кв.м., житлова - 67,3 кв.м. Під літ «А» на плані позначені 1 - коридор; 2 - санвузол; 3 - житлова; 4 - житлова; 5 - житлова; 6 - житлова; 7 - кухня; 8 - котельня; І - коридор.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1216-1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року батька - ОСОБА_4, оскільки на момент смерті спадкодавця був зареєстрованим та проживав разом із ним, що стверджується довідкою №965 виданою 12 травня 2011 року виконкомом Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Разом із цим, у судовому засіданні установлено, що у будинковолодінні АДРЕСА_1 наявна самочинна добудова - незавершена будівництвом мансарда під літ. «Мн» готовністю 80%, яка побудована у 1980 році, що стверджується Інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна №967 виданою 05 вересня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до ч. ч. 2, 3ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» положення статті 376 ЦК поширюється на випадки самочинного будівництва житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна як фізичними, так і юридичними особами.

Згідно пункту 6 вказаної постанови Пленуму право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування".

У відповідності із пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК) ( 435-15 ), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (частина шоста статті 376 ЦК) ( 435-15 ). До спадкоємців, які прийняли спадщину, у разі знесення самочинного будівництва переходить обов'язок відшкодувати вартість витрат на його знесення і приведення земельної ділянки до попереднього стану (частини четверта, сьома статті 376 ЦК) ( 435-15 ).

Разом із цим, згідно із пунктом 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6, не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

Відповідно до умов ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Натомість, як убачається із матеріалів справи, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 не приватизована.

При цьому, суд звертає увагу на те, що спадкодавцем ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, споруджувалась незавершена будівництвом мансарда у 1980 році, що стверджується матеріалами справи. Разом із цим, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що за життя спадкодавцем ОСОБА_4 вчинялись будь-які дії для узаконення самочинної добудови - незавершеної будівництвом мансарди, готовністю 80%.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Аналіз досліджених судом доказів та встановлених обставин свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року батька - ОСОБА_4. Разом з тим у спадкодавця не виникло право власності на добудову до житлового будинку АДРЕСА_1, а саме - незавершеної будівництвом мансарди під літ. «Мн» готовністю 80%, яка є самочинним будівництвом, а отже, право власності на неї не входить до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, шляхом визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4, за виключенням самовільної добудови до вказаного будинку, а саме: незавершеної будівництвом мансарди готовністю 80% під літ. «Мн».

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89,141, 264, 265,268, 280, 282, 352,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_3. Тернопільського району, Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4, за виключенням самовільної добудови до вказаного будинку, а саме: незавершеної будівництвом мансарди готовністю 80% під літ. «Мн».

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного тексту рішення суду - 04 грудня 2018 року.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_3. Тернопільського району, Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Тернопільська районна державна нотаріальна контора, адреса місцезнаходження: вул. Котляревського, 27, м. Тернопіль.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка