Справа № 203/2837/18
УХВАЛА

17 серпня 2018 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

15.08.2018 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена заява ОСОБА_1, в якій остання посилалась на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 В період перебування у зареєстрованому шлюбі ними за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1, корп.13 в м.Дніпро право власності на яку було зареєстровано за чоловіком. Заявниця має намір звернутись до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська за місцем знаходження квартири з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна. В звязку з цим, а також посилаючись на те, що відповідач не бажає ділити майно або іншим чином компенсувати його вартість та збирається продати квартиру, заявниця в порядку забезпечення позову до його подання та вирішення спору по суті, просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, корп.13 в м.Дніпро та заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії та правочини щодо цього нерухомого майна.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, ч.1 ст.152 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з предявленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч.ч.1,6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Види забезпечення позову визначені ст.150 ЦПК України. Зокрема, п.п.1,2,4 ч.1 ст.150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору.

Відповідно до розяснень наданих в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З наданих до заяви документів вбачається, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2003 року.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої станом на 13.08.2018 року, за ОСОБА_2 на праві власності зареєстрована квартира ІНФОРМАЦІЯ_1, корп.13 в м.Дніпро.

Як зазначила заявниця, на теперішній час між нею та чоловіком не досягнуто домовленостей щодо поділу спільного нажитого майна та вона має намір звернутись до суду з позовом про поділ майна подружжя, який відповідно до правил виключної підсудності, встановлених ст.30 ЦПК України, повинен подаватись за місцем знаходження предмету спору, що розташований на території Центрального (Кіровського) району м.Дніпро.

За вказаних вище обставин та наведених положень ЦПК України, суд погоджується з доводами заявниці щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову про поділ майна подружжя, який остання має намір подати до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська, оскільки спірне майно зареєстроване за чоловіком заявниці та його відчуження на користь інших осіб в подальшому може ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення в разі можливого задоволення позову про поділ майна та визнання за заявницею права у спільній сумісній власності на це майно.

В звязку з цим, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, корп.13 в м.Дніпро.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про заборону ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії та правочини щодо спірної квартири, оскільки накладення арешту на останню вказаною ухвалою є підставою для подальшого внесення до Державного реєстру відповідного обтяження, яке буде виключати можливість подальшого розпорядження цим майном. Тому вказаний спосіб забезпечення у вигляді заборони вчиняти певні дії є зайвим.

Також суд враховує, що накладення арешту не позбавляє власника майна права вільного користування належним йому майном та не потягне за собою витрат майнового характеру, а також положення п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України та розяснення п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» щодо можливості забезпечення позову майнового характеру шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

В звязку з цим, суд також не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149,150,152,153,258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (49000, м.Дніпро, вул.Мініна, буд.№11, корп.№13, кв.№426, РНОКПП НОМЕР_1) про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру №426 в будинку №11, корпус №13 по вул.Мініна в м.Дніпро, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 (49000, м.Дніпро, вул.Мініна, буд.№11, корп.№13, кв.№426, РНОКПП НОМЕР_2).

В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її постановлення.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Строк предявлення ухвали для виконання три роки, тобто до 17 серпня 2021 року.

Суддя С.Ю.Казак