Провадження № 22-ц/802/202/18 Категорія: 59 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Туревича А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди та стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно, за апеляційною скаргою відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди та стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно. Позовні вимоги мотивовано тим, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 19.12.2016 наказом командира військової частини його було звільнено в запас за станом здоров`я. Зазначає, що він неодноразово звертався до командування частини про виплату йому компенсації за неотримане речове майно. 28.04.2016 року він отримав відповідь, що провести виплату вони не можуть у зв`язку із втратою чинності Постанови КМУ від 28 жовтня 2004 року № 1444. Вважає, що має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна, оскільки це відповідає вимогам, встановленим п. 2 та 3 Порядку № 178, та просить суд, після уточнення позовних вимог, стягнути з відповідача в його користь компенсацію за неотримане речове майно в розмірі 55128 грн 52 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 55128,52 грн (п`ятдесят п`ять тисяч сто двадцять вісім гривень 52 коп.) грн. 52 коп., завдану моральну шкоду в розмірі 1000 грн (одна тисяча гривень). Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в дохід держави судовий збір в розмірі 1408,40 грн.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України подав апеляційну скаргу, яку пізніше доповнив, в якій вказує, що даний спір повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства, а ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.07.2017 позовну заяву ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення компенсації за неотримане речове майно залишено без розгляду у зв`язку пропуском строку звернення до адміністративного суду. Крім того, відповідач вказує, що позивач не довів факту наявності шкоди та її розмір.
Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволення позову повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що на час звернення до суду з позовом у даній справі він уже не перебував на військовій службі, а тому звернувся з позовом про відшкодування шкоди, тобто за захистом цивільного права, а посилання відповідача на постанову Великої палати Верховного Суду у справі № 2-а-3097/2007 вважає безпідставним, оскільки спір у цій справі виник між особою, яка на момент звернення з позовною заявою перебувала у трудових відносинах з відповідачем у справі.
Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши представника позивача та представника відповідача, приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу при звільненні з військової служби у запас не було виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Крім того, позивачу на день виключення його зі списків особового складу військової частини не було видано довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, така довідка була надана позивачу лише після виключення його зі списків особового складу військової частини і відповідно до неї вартість речового майна, що належить до видачі становить 55 128 грн. 52 коп. Задовольняючи вимоги щодо відшкодування моральної шкоди частково в розмірі 1000 грн. суд першої інстанції виходив з того, що позивач мотивує її тим, що у зв`язку з невиплатою належних йому сум він поніс душевні та психологічні страждання.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника варти відділення начальників варт стрілецької роти.
28 листопада 2016 року прапорщика ОСОБА_2 наказом начальника Західного територіального управління Національної гвардії України від 28.11.2016 № 71о/с звільнено у запас з військової служби відповідно до п.п. «б» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» (за станом здоров`я).
19 грудня 2016 року ОСОБА_2 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 285 від 19 грудня 2016 року виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с. 9, 10).
ОСОБА_2 при звільненні з військової служби у запас не було виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На письмове звернення позивача 28.04.2017 отримано відповідь, що 04.03.2016 втратило чинність Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних сил та інших військових формувань у мирний час, затверджене Постановою КМУ від 28.10.2004 № 1444, що унеможливлює здійснення розрахунку неотриманого речового майна за час проходження військової служби і як наслідок на даний момент відсутній будь-який нормативний акт, який регулює норми речового забезпечення військовослужбовців (а.с. 11).

Позивачу після виключення його зі списків особового складу військової частини, було надано довідку від 10.11.2017 відповідно до якої вартість речового майна, що належить до видачі становить 55 128 грн 52 коп. (а.с. 118).

Згідно зі статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України від 16.03.2016 року № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Відповідно до п. 2, 3 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі військова частина), а командирам (начальникам) військової частини наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

У відповідності до абзацу першого пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (абзац третій пункту 242 Положення).

За ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК України).

На підставі встановлених фактичних обставин справи та наведених вище норм права суд першої інстанції підставно прийшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення грошової компенсації вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 55128,52 грн, з такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факту наявності шкоди та її розмір.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що даний спір необхідно розглядати в порядку адміністративного судочинства, то суд апеляційної інстанції також їх відхиляє, оскільки звернення позивача до суду з указаним позовом спрямоване на відновлення його майнового стану (порушеного права власності та ліквідації збитків, заподіяних його інтересам), на захист якого спрямовані засоби та норми, визначені саме цивільним і цивільним процесуальним законодавством.

Саме такий висновок міститься й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 14-62цс18 у спорі, який виник між військовою частиною та колишнім військовослужбовцем щодо правомірності набуття останнім права власності на речове майно, де констатовано, що такий спір має приватноправовий характер, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від указаного правового висновку.

Крім того, і у даній справі Великою Палатою Верховного Суду 13 червня 2018 року винесено постанову щодо цього процесуального питання (а.с. 156-160).

Щодо посилань ВЧ НОМЕР_1 у апеляційній скарзі на те, що вказаний спір не може розглядатися в порядку цивільного судочинства повторно, оскільки уже вирішений адміністративним судом (справа № 803/809/17) (а. с. 42, 43, 43 зворот), то залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 9 частини першої статті 155 КАС України (в редакції Закону України № 4054-VI від 17 листопада 2011 року) не означає вирішення спору по суті та не позбавляє права особу повторно звернутися до суду в загальному порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді