ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Криворучко А.Є., Кушнір М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: Орган опіки та піклування Васильківської районної державної адміністрації Київської області, Орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо його малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позов мотивує тим, що в 2003 році вона познайомилася з відповідачем, з яким у неї склалися особисті стосунки. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5. З осені 2012 року вона з відповідачем почали проживати разом однією сім»єю, без реєстрації шлюбу в будинку ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1. За час спільного життя у ОСОБА_4 виникали приступи неконтрольованої агресії, він постійно безпідставно ображав і ганьбив її, брав ніж, погрожував фізичною розправою, це все відбувалося на очах малолітнього сина. Після систематичного психологічного та фізичного насильства щодо неї, у вересні 2013 року вона з сином повернулася проживати до м. Біла Церква. Позивач зазначає, що на виконанні у виконавчій службі Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області перебуває виконавчий лист за № 2/357/2359/14 з примусового стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_5. У зв'язку з тим, що відповідач аліментів не сплачує, участі у вихованні сина не приймає та неодноразово чинив насильство щодо неї як матері дитини, вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвало суду від 07 листопада 2017 року у справі відрито провадження та призначено до розгляду.

Між тим, 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Протокольною ухвалою суду від 14 лютого 2018 року, за клопотанням сторони відповідача, судом було продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву.

19 лютого 2018 року, відповідачем було подано заперечення на позовну заяву зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_4, вважає позов необґрунтованим і факти наведені в ньому повністю брехливими і такими, що не відповідають дійсності. Так, відповідач зазначає, що він у 2003 році дійсно познайомився з ОСОБА_1, яка працювала в його клініці медсестрою. У 2007 році народився їх спільний з позивачкою син ОСОБА_5. Разом з тим, зазначив, що через декілька років після народження сина, він почав проживати в своєму будинку разом з ОСОБА_1, їх спільним сином ОСОБА_5 та донькою від попереднього шлюбу, проте у 2013 році позивач разом із сином повернулася проживати до свого минулого місця проживання. Відповідач зазначає, що посилання позивачки на те, що він не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, не забезпечує сина всім необхідним та не сплачує аліменти є безпідставними, оскільки, позивач сама не дозволяє йому бачитися та спілкуватися із сином. Протягом останніх років він постійно відправляв ОСОБА_1 гроші на утримання дитини, однак всі рази вона відмовлялася від отримання грошей, так як і відмовлялася від придбаних дитині одягу, шкільного приладдя, ліків та продуктів харчування. Багаторазово, на свята відправляв дитині подарунки у вигляді смартфонів, планшетів, годинників і інших речей, від яких позивач також відмовлялася. Окрім того, зазначив, що посилання позивачки на те, що він не дозволяв сину відвідувати садочок та розвиваючі гуртки, є неправдивими, оскільки ОСОБА_1 з 2004 року не працювала і жила за його кошти, а син саме з його ініціативи і забезпечення відвідував курси англійської, російської, німецької мов, плавання, футбол, дзюдо. У зв'язку з чим у дитини практично не залишалося вільного часу для відвідування дитячого садка. Більш того, зазначив, що він бажає спілкуватися сином та приймати участь у його вихованні та матеріально забезпечувати, однак позивач цього не бажає. Тому, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених в ньому просили суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на наявні в матеріалах справи заперечення відповідача та письмові пояснення від 05.07.2018 року. Суду пояснив, що відповідач позов не визнає в повному обсязі, вважає посилання позивача безпідставними та необґрунтованими, а Висновок Васильківської РДА, щодо позбавлення його батьківських прав взагалі таким, що не відповідає інтересам дитини. Разом з тим, представник зазначив, що відповідач аліменти сплачує, спілкуватися з сином бажає та вважає за необхідне виконувати свій батьківський обов'язок, однак позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, у зв'язку з чим відповідач звернувся до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, а згодом і до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_5 та визначення способу участі у його вихованні.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Васильківської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином, направив до суду листа в якому просив суд розглядати справу без участі представника. Зазначив, що при розгляді справи покладається на думку суду, не порушуючи прав дитини.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради Київської області в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Між тим, направив до суду листа в якому просив суд розглядати справу за відсутності представника служби у справах дітей та сім»ї Білоцерківської міської ради та враховуючи Висновок Васильківської РДА від 17.11.2016 року за № 748.29, просив суд задовольнити позовну заяву ОСОБА_7 в повному обсязі. Між тим, при винесенні остаточного рішення по даній справі просив першочергово керуватися інтересами дитини.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, заслухавши покази свідків, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого повторно 24 березня 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, позивач та відповідач є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 40).

Як вбачається з Постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2015 року, до актового записку № 299 від 27.02.2007 року про народження ОСОБА_5 було внесено зміни, шляхом виправлення імені батька з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4» та по батькові дитини з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5» (а.с. 116-117).

Між тим, із Висновку № 748.29 від 17.11.2016 року вбачається, що Васильківська районна державна адміністрація Київської області вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17).

Так, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно роз'яснень викладених в п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», із змінами та доповненнями, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав суду необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню дитини, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, не виконує свої батьківські обов'язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, яка застосована може бути лише коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як з'ясовано в судовому засіданні, сторона позивача просить суд позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_4, оскільки останній не приймає участі у вихованні дитини, а саме на підставі пункту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Так, позивачем як основний доказ ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, було надано до суду рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.08.2014 року про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та довідку - розрахунок від 15.03.2017 заборгованості по аліментах з відділу Васильківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області; вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2014 року, який залишений без змін Ухвалою апеляційного суду Київської області від 24.02.2015 року та за яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, а саме в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_1.

Між тим, суд об'єктивно оцінивши надані докази, прийшов до висновку, що вищевказані документи не заслуговують на увагу як доказ ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх обов'язків по вихованню сина ОСОБА_5, оскільки несплата аліментів батьком не є доказом ухилення від участі у вихованні дитини, а тим більше підставою для позбавлення батьківських прав на підставі ст.. 164 СК України (ВССУ від 01.11.2017р. справа №299/3019/16-ц), а також і вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2014 року не є доказом у даній справі, оскільки з нього не вбачається щоб відповідач вчинив умисний злочин щодо дитини.

Більш того, Висновок Васильківської РДА Київської області № 748.29 від 17.11.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 також не заслуговує на увагу, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду (ч.ч.5,6 ст.19 СК України) (ВС від 05.03.2018р. справа № 523/20084/14-ц).

Усі інші надані стороною позивача документи, як докази є беззаперечні та не стосуються предмету спору.

Разом з тим, доводи позивача спростовуються наданими стороною відповідача Рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 09.09.2014 року за № 347, з якого вбачається, що 03.09.2014 року за зверненням ОСОБА_4 було встановлено порядок участі останнього у вихованні та особистому спілкування з його малолітнім сином ОСОБА_5 (а.с. 224-225).

Більш того, стороною відповідача до суду було надано рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2017 року та Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 03.07.2017 року, з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_4 звертався до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_5 та визначення способу участі у його вихованні. Відповідно до даного рішення було встановлено такий порядок участі батька у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: щомісяця перша і третя субота з 10 години до 18 години та друга та четверта неділя з 10 години по 18 годину (а.с. 178-186).

Окрім того, обґрунтування позовних вимог спростували допитані в судовому засіданні свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

Так, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суду показали, що вони є сусідами позивачки у справі, в період з часу з 2013 року, ОСОБА_4 приїздив до будинку в якому проживає ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5. На відсутність у квартирі ОСОБА_1 з сином кожного разу реагував агресивно, що призводило до виклику поліції. Зазначили, що не бачили щоб ОСОБА_4 чинив проти малолітнього сина протиправні дії.

Покази свідків в судовому засіданні не заперечувалися стороною позивача.

Крім того, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначила, що приблизно до 2016-2017 року представляла права та інтереси відповідача ОСОБА_4 в різних державних установах, правоохоронних органах, приймала участь в судах. Зазначила, що особисто вона разом з ОСОБА_4 неодноразово приїздила до будинку за місцем проживання малолітньої дитини, однак позивачка перешкоджала в спілкуванні батька з сином, що спонукало до звернення до Органу опіки та піклування, а в подальшому і до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Між тим, в силу положень ч. 6 даної статті, суд не може взяти до уваги Висновок Васильківської районної державної адміністрації Київської області за № 748.29 від 17.11.2016 року, оскільки вважає його недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам малолітньої дитини.

Умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками.

Так, позивачем не доведено та не надано доказів, що поведінка відповідача відносно його малолітнього сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками.

Разом з тим, позивач не довела та не надала суду доказів, в чому саме полягає захист інтересів дитини, шляхом позбавлення його батька по відношенню до нього батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків відносно дитини.

Більш того, як встановлено в судовому засіданні, підтверджено матеріалами справи та показами свідків, відповідач не ухиляється від спілкування з дитиною та виконання батьківських обов'язків відносно нього, а навпаки бажає спілкуватися з сином та приймати участь у його житті, проте позивач маючи давні образи на ОСОБА_4, перешкоджає такому спілкуванню.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина не відповідатиме інтересів самої дитини.

Задоволення позовних вимог у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує свої батьківські обов'язки, який за обставин, що склались, застосовувати не можливо.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв'язку з чим, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Фастівський міськрайонний суд Київської області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 150, 164 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 258-259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: Орган опіки та піклування Васильківської районної державної адміністрації Київської області, Орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 паспорт серія НОМЕР_3 виданий міським відділом № 2 Білоцерківського МУ ГУ МВС України в Київській області 09.06.2000 року, адреса проживання: АДРЕСА_2.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_4 виданий Фастівським МВ ГУ МВС України в Київській області 27.06.2012 року, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3, адреса проживання: АДРЕСА_1.

Орган опіки та піклування Васильківської районної державної адміністрації Київської області, адреса місця знаходження: вул. Декабристів, 45, к. 40, 41, м. Васильків, Київська область, електронна адреса: .

Орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради Київської області, адреса місця знаходження: вул. Першотравнева, 8, м. Біла Церква, Київська область, електронна адреса: .

Повний текст рішення виготовлено 07.12.2018 року.

Суддя Осаулова Н.А.