Справа № 740/3094/18
Провадження № 2/740/1427/18
РІШЕННЯ

іменем України

07 грудня 2018 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., за участі секретаря судового засідання Шадура І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням- буд.5 вул.Добролюбова м.Ніжина Чернігівської області. Позов обгрунтований тим, що позивач є власником даного будинку. Відповідач є племінником позивача і має зареєстроване місце проживання у будинку у зв»язку з необхідністю отримання ним паспорту, останній, який не є членом її сім»ї, протягом 5 років веде антигромадський спосіб життя, не бере участі в утриманні будинку. Правові підстави позову-ст.ст.317, 319, 383, 405 ЦК України. Просить позов задовольнити.

Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвала про відкриття провадження у справі вручена сторонам, відповідачем не подано: заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення.

В судовому засіданні 23 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 позов підтримала, пояснивши, що відповідач за її згодою у 2013 році зареєстрував своє місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв»язку з необхідністю отримання ним паспорта, останній веде антигромадський спосіб життя, не сплачує комунальні послуги, у зв»язку з його реєстрацією вона позбавлена можливості отримати у встановленому порядку субсидію на житлово-комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні 23 жовтня 2018 року показала, що відповідач є племінником позивача, відповідач створює безпорядок, пиячить, відповідач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, останній не є членом сім»ї позивача.

В судовому засіданні 23 жовтня 2018 року судом в порядку ст.12 ЦПК України та сприяння позивачу в реалізації її прав розгляд справи відкладено для надання їй можливості скористатись правничою допомогою.

Відповідно до заяви від 21 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 підтримує позов, просить розглянути справу за відсутності.

Згідно заяви від 26 жовтня 2018 року відповідач ОСОБА_2 позов визнає.

Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні.

Фіксування судового процесу 07 грудня 2018 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв'язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

За порівняльним аналізом ст.ст.383, 391, 405 ЦК України та ст.ст.150, 156 у поєднанні зі ст.64 ЖК України слід дійти до висновку що положення ст.ст.383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст.405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

За змістом ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 цього Кодексу.

Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав від 30 липня 2011 року ОСОБА_1 є власником буд.5 по вул.Добролюбова м.Ніжина, підстава-свідоцтво про право на спадщину від 20 січня 2011 року, державна реєстрація права власності проведена 30 липня 2011 року.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, має зареєстроване місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 28 лютого 2013 року, про що свідчить відповідна відмітка у паспорті громадянина України НМ 450266.

Реєстрація місця проживання відповідача у даному будинку проведена за згодою позивача, про що заперечення останньої в судовому засіданні 23 жовтня 2018 року відсутні.

Відповідно до копії договору найма (піднайма) житлового приміщення від 28 лютого 2013 року, укладеного між сторонами, відповідач ОСОБА_2 є наймачем кімнати у буд.5 по вул.Добролюбова м.Ніжина.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у розумінні вимог ст. 3 СК України та ч.2 ст.64 ЖК України не є членом сім'ї позивача, як власника будинку, оскільки вселився та зареєстрований у будинку у зв»язку з необхідністю отримання паспорту громадянина України, який отриманий ним 27 березня 2013 року, оплату комунальних послуг не здійснює, спільне господарство із позивачем не веде. Дані відомості, які зазначені у позові, відповідачем у встановленому порядку не спростовані, останній згідно заяви від 26 жовтня 2018 року проти позову не заперечує.

Під час розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 не доведено, що він вселився до спірного будинку саме як член сім'ї власника даного будинку.

Судом враховується, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Із врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим примішенням,-буд.5 по вул.Добролюбова м.Ніжина Чернігівської області.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 83, 247, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим примішенням-буд.5 по вул.Добролюбова м.Ніжина Чернігівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Олійник.