Ухвала

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 522/4798/15-ц

провадження № 61-547св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом),

відповідач - державне підприємство Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» (позивач за зустрічним позовом),

вирішив питання про зупинення касаційного провадження у справі № 522/4798/15-ц за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» про зобов'язання укладення договору найму та видачі ордера на жиле приміщення; за зустрічним позовом державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» до ОСОБА_1 про виселення за касаційною скаргою державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» на рішення Приморського районного суду м. Одеси у складі судді Свяченої Ю. Б. від 30 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області у складі колегії судді: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І. від 29 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» (далі - ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів») про зобов'язання відповідача укласти з нею договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1, та видати ордер на вказане житлове приміщення.

Позов мотивовано тим, що 21 лютого 1987 року її колишньому чоловіку ОСОБА_2 було надано в користування як службове приміщення в сімейному гуртожитку житлову площу АДРЕСА_1, яка складається з однієї кімнати площею 15, 59 кв. м. 08 січня 2009 року шлюб між ними розірвано, після чого вона залишилась мешкати у вказаному приміщенні. Судовим рішенням ОСОБА_2 було визнано таким, що втратив право користування житловою площею АДРЕСА_1. Вважає себе основним наймачем вказаної житлової площі з посиланням на укладений 05 березня 2012 року між нею та ДП Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» договір № 73 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, однак відповідач відмовляється видати ордер та укласти договір найму, що стало підставою для пред'явлення позову.

У червні 2015 року ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» звернулося до суду із зустрічним позовом, змінивши підстави якого, просив виселити ОСОБА_1 з приміщення гуртожитку АДРЕСА_1, посилаючись на те, що будинок знаходиться на балансі підприємства в якості малосімейного гуртожитку. 21 лютого 1987 року ОСОБА_2 було надано кімнату НОМЕР_1 в період його роботи на заводі. 22 грудня 2006 року йому видано нове посвідчення про право зайняття вказаного приміщення із зазначенням про проживання дружини ОСОБА_1, яка також перебувала у трудових відносинах з ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» в період з 15 квітня по 05 вересня 2011 року. Посилаючись на те, що рішенням заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2014 року ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право користування житловою площею АДРЕСА_1, шлюб між ним та ОСОБА_1 розірвано 08 січня 2009 року, вважає, що остання не має права користування спірним жилим приміщенням, а тому підлягає виселенню на підставі статті 132 ЖК УРСР.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Ухвалюючи рішення в частині вимог за первісним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що будинок по АДРЕСА_2 є малосімейним гуртожитком, який знаходиться на балансі ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів», у зв'язку з чим дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов'язання відповідача укласти договір найму жилого приміщення з видачею на нього ордеру як на квартиру.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог за зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач (позивач за первісним позовом) безперервно мешкає та проживає у спірній кімнаті з 2006 року, оплачує житлово-комунальні послуги, а тому має право на користування жилою площею. Посилання відповідача (позивача за первісним позовом) на наявність у ОСОБА_1 на праві власності іншого нерухомого майна визнав безпідставними.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» відхилено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду зазначив про те, що суд першої інстанції повно і всебічно перевірив доводи та обставини, якими обґрунтовано первісний та зустрічний позови, правовідносини, які склались між сторонами і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позову.

У січні 2018 року ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» подало касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не правильно застосовано положення Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», оскільки до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 132 ЖК УРСР.

Оскільки судові рішення попередніх судів не оскаржуються в частині відмови у задоволенні первісного позову, то в цій частині на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не переглядаються (стаття 400 ЦПК України).

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного суду від 11 квітня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 653/1096/16-ц за позовом Генічеської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи комунального підприємства «Міське житлове будівництво» про визнання осіб такими, що втратили право на проживання у службовій квартирі, їх виселення та зняття з реєстрації, за касаційною скаргою Генічеської міської ради Херсонської області на рішення апеляційного суду Херсонської області від 02 листопада 2016 року

Убачається, що оскаржувані судові рішення у даній справі та оскаржуване рішення, яке передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту десятого частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 653/1096/16-ц.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 522/4798/15-ц за позовом позовом ОСОБА_1 до державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» про зобов'язання укладення договору найму та видачі ордера на жиле приміщення; за зустрічним позовом державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» до ОСОБА_1 про виселення за касаційною скаргою державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» на рішення Приморського районного суду м. Одеси у складі судді Свяченої Ю. Б. від 30 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області у складі колегії судді: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І. від 29 листопада 2017 року, до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 653/1096/16-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило