Справа № 161/601/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Провадження № 22-ц/802/12/18 Категорія: 54 Доповідач: Грушицький А. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Грушицького А. І.,

суддів Русинчука М. М., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Козлюк З. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_2 та відповідача публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 7 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Волиньгаз» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 6 вересня 1996 року її було прийнято на роботу до відповідача, де вона працювала на посадах контролера служби обліку газу, диспетчера автомобільного транспорту, а з 26 лютого 2007 року - на посаді інженера з підготовки кадрів відділу кадрів. Наказом № 419-к від 23 грудня 2015 року її звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників.

ОСОБА_2 вважає, що її звільнено з роботи незаконно, оскільки у відповідача не було змін в організації виробництва і праці, які б викликали скорочення чисельності або штату працівників, так як під час вивільнення працівників здійснювався прийом на роботу нових працівників. При звільненні їй не пропонувалося переведення на іншу роботу або посаду, хоча такі посади були.

Крім того, її належним чином не попередили про наступне вивільнення, не було запропоновано іншої роботи, не врахованого її переважного права на залишення на роботі.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 просила поновити її на роботі та стягнути з відповідача 21593,17 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24 грудня 2015 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 7 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді інженера з підготовки кадрів у ПАТ «Волиньгаз» з 23 грудня 2015 року.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 4550,96 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Справа розглядалася в апеляційному та касаційному порядку неодноразово.

12 вересня 2018 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ПАТ «Волиньгаз» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 не погоджуючись із рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 7 червня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо відмови в задоволенні стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, та просить в цій частині ухвалити нове рішення, яким їх задовольнити.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Волиньгаз» не погоджуючись із рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 7 червня 2016 року, просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, та просить ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, кожен окремо, апеляційну скаргу позивача підтримали, апеляційну каргу відповідача не визнають.

Представник відповідача Козлюк З. Р. в судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача підтримала, апеляційну каргу позивача не визнає.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3 та представника відповідача Козлюк З. Р., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на час звільнення позивача з роботи у ПАТ «Волиньгаз» були вакантні посади, однак відповідачем не було запропоновано їй перейти на іншу роботу, що є підставою для поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та визначаючи його розмір, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу при звільненні виплачено вихідну допомогу в розмірі 4013,30 грн, а також позивач отримала допомогу по безробіттю у розмірі 13027,78 грн, а тому розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути зменшений на вказані суми.

Однак такі висновки зроблені без повного з'ясування усіх обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судом встановлено, що 6 вересня 1996 року ОСОБА_2 прийнята на роботу у відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз», правонаступником якого є ПАТ «Волиньгаз», контролером служби обліку газу, з 20 травня 2002 року її переведено диспетчером автомобільного транспорту автотранспортної служби, а з 26 лютого 2007 року вона працювала на посаді інженера з підготовки кадрів.

Згідно з протоколом засідання профспілкового комітету ПАТ «Волиньгаз» від 23 грудня 2015 року профкомом вирішено надати згоду на звільнення з роботи ОСОБА_2 за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Наказом від 23 грудня 2015 року № 419-к ОСОБА_2 звільнено з 23 грудня 2015 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку із скорочення штату працівників.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Також судом встановлено, що скорочення чисельності та штату працівників у відповідача підтверджується наказами від 7 жовтня 2015 року № 216 «Про зміни в організації виробництва і праці у ПАТ «Волиньгаз» та від 3 грудня 2015 року № 269 «Про скорочення чисельності та штату ПАТ «Волиньгаз», які ніким не оспорені та не скасовані (т. 1 а.с. 37-40).

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

12 жовтня 2015 року позивач була попереджена про майбутнє звільнення, від ознайомлення з яким остання відмовилась, що посвідчено актом, підписаним трьома свідками: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які підтвердили ці обставини при допиті в якості свідків (т. 1 а.с. 42).

Відносно наявності вакантних посад або робіт за відповідною професією чи спеціальністю, інших вакантних робіт, які працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, які повинні були бути запропоновані відповідачем ПАТ «Волиньгаз» ОСОБА_2, судом встановлено наступне.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.

Отже, якщо працівник відсутній у зв'язку із хворобою, відрядженням, відпусткою посада, яку він займає, не є вакантною.

Відповідно до частини третьої статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною другою статті 23 КЗпП України передбачено, що строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Отже, посада жінки, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не є вакантною і прийняття працівників на таку посаду можливе лише за строковим трудовим договором на період до виходу з відпустки для догляду за дитиною основного працівника.

23 грудня 2015 року ОСОБА_2 було запропоновано посаду контролера газового господарства на час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_8, від якої позивач відмовилась.

Доводи ОСОБА_2 про те, що їй не було запропоновано наявні на товаристві вакантні посади спростовуються наступним.

Посада інспектора з кадрів відділу кадрів ПАТ «Волиньгаз» 0,5 ставки не пропонувалась ОСОБА_2, оскільки відповідно до листка непрацездатності ОСОБА_9, яка займала посаду діловода Горохівського УЕГГ ПАТ «Волиньгаз» - 0,5 ставки та посаду інспектора з кадрів відділу кадрів ПАТ «Волиньгаз» (віддалене робоче місце в м. Горохів) - 0,5 ставки, була лише тимчасово відсутня на роботі з 6 листопада 2015 року по 24 березня 2016 року.

Щодо посади начальника відділу кадрів управління персоналу, то станом на 23 грудня 2015 року у ПАТ «Волиньгаз» була відсутня вакансія начальника відділу кадрів управління персоналу, оскільки ОСОБА_3, який обіймав цю посаду був звільнений за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України) 25 грудня 2015 року. Крім того вказана посада не могла бути запропонована позивачу у зв'язку з невідповідністю її освіти кваліфікаційним вимогам до вказаної посади (відсутність післядипломної освіти в галузі управління, як того вимагає п. 6.1 посадової інструкції начальника відділу кадрів).

Посада техніка 1-ої категорії диспетчерської служби режимів та лімітів газопостачання не пропонувалась позивачеві, оскільки ОСОБА_10, яка займала цю посаду та яка підлягала скороченню, було звільнено 14 грудня 2015 року (наказ № 375-К від 9 грудня 2015 року) в зв'язку із виходом на пенсію за віком. З 16 грудня 2015 року вказана посада виведена з штатного розпису, як така, що підлягала скороченню.

Щодо посади техніка архіву, то 1 листопада 2015 року на цю посаду переведений ОСОБА_11, який має ІІ групу інвалідності, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданим 24 липня 2007 року. ОСОБА_11 працював на посаді техніка проектувальника І категорії у проектно-кошторисному відділі. У зв'язку з реорганізацією проектно-кошторисного відділу (в вересні 2015 року прийнято рішення про переведення даної виробничої задачі на аутсорсинг, персонал звільнено у зв'язку з переведенням в інше підприємство) наказом № 315-К від 29 вересня 2015 року ОСОБА_11 переведений з 1 жовтня 2015 року на вакантну посаду слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування 3 розряду у технічний відділ. 1 листопада 2015 року у технічному відділі було виведено посаду слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування 3 розряду та замість неї введено посаду техніка, на яку і був переведений даний працівник наказом № 337-К від 1 листопада 2015 року.

Посада приймальника замовлень ОСОБА_2 не пропонувалась, оскільки була запропонована іншому працівнику, який підлягав скороченню. Вказану вакансію було запропоновано в рамках скорочення ОСОБА_12, яка була переведена наказом № 341-К від 12 грудня 2015 року.

Посаду начальника відділу навчання та підбору персоналу позивачу ОСОБА_2 не пропонувалось, оскільки 25 листопада 2015 року ця посада була виведена зі штату.

Посада оператора ЕОМ була запропонована іншому працівнику Прокопенко Л. П., посада якої підлягала скороченню згідно п. 1 статті 40 КЗпП України.

Посада слюсаря з експлуатації та ремонту підземних газопроводів 4 розряду також не пропонувалась, оскільки 16 грудня 2015 року на цю посаду на підставі наказу № 409-к від 14 грудня 2015 року переведено ОСОБА_13 з посади картографа управління експлуатації, на якій він працював з 2012 року та яка підлягала скороченню.

Вакансія слюсаря з експлуатації та ремонту підземних газопроводів 3 розряду, яка утворилась 21 грудня 2015 року була 23 грудня 2015 року запропонована іншому працівнику, який підлягав скороченню, а саме слюсарю з експлуатації та ремонту газового устаткування 2 розряду будівельно-монтажного відділу ОСОБА_14, і працівник на неї погодився.

Посади бухгалтерів позивачу не пропонувалися у зв'язку із відсутністю у неї відповідної освіти, кваліфікації та досвіду роботи.

Враховуючи зазначене колегія суддів дійшла висновку, що звільнення позивача за пунктом 1 статті 40 КЗпП України проведено відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки у відповідача дійсно мали місце скорочення чисельності та штату працівників, відповідачем додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, була відсутня можливість перевести позивача з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, про наступне вивільнення працівник був належним чином попереджений.

Доводи позивача про її переважне право на заняття посад, які були запропоновані іншим працівникам, посади яких підлягали скороченню, не грунтуються на вимогах законодавства, оскільки позивачем не доведено наявність таких переваг згідно положень статті 42 КЗпП України.

Виходячи з того, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального прав, тому відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, постановлене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 7 червня 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 7 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді