РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючої судді Панас О.В. розглянувши в місті Рівне по суті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 червня 2017 року наказом Рівненського міського суду по справі № 569/8587/17 з ПрАТ «Рівнеазот» на його користь було стягнуто 42567 грн. 53 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Вказані кошти були йому виплачені Рівненським відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та 21 лютого 2018 року виконавче провадження було закрите у звязку з виконанням. Про фактичне виконання судового наказу позивач дізнався з постанови Рівненського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 21 лютого 2018 року, яку отримав лише 24 липня 2018 року. В звязку з викладеним просить поновити строк звернення до суду, як пропущений з поважних причин та стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24 березня 2017 року по 16 лютого 2018 року у розмірі 103703 грн. 15 коп , а також 1038 грн. судового збору.

Ухвалою суду від 13 серпня 2018 року ухвалено, розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, та запропоновано відповідачу подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи заперечень.

Згідно поданого до суду відзиву, представник відповідача ОСОБА_2 заперечила проти задоволення позовних вимог, покликаючись на те, що позивачем пропущено встановлений трьохмісячний строк звернення до суду за захистом свого порушеного права згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України, оскільки розрахунок всіх належних сум при звільненні позивач отримав 16 лютого 2018 року, а звернувся з позовом до суду тільки 31 липня 2018 року.

Просила суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1

Дослiдивши письмовi докази по справi, та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 06 червня 2017 року наказом Рівненського міського суду по справі № 569/8587/17 з ПрАТ «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 було стягнуто 42567 грн. 53 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Фактичний розрахунок всіх належних при звільненні сум проведений 15 лютого 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням № 674 від 15 лютого 2018 року, наданим Рівненським відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст. 1512 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені. Рішенням Конституційного суду України, у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу від 22.02.2012р. № 4-рп/2012 встановлено, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні суми, що належать йому підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявленні звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Не проведення з вини власника або уповноваженого органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

В аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався

Посилання позивача, на те, що він дізнався про виконання судового наказу з постанови про закриття виконавчого провадження від 21 лютого 2018 року, яку отримав лише поштою 24 липня 2018 року, суд вважає недостовірними та до уваги не приймає.

Доказів, які б підтверджували , що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з поважних причин позивачем не надано, а судом не встановлено. Так, перебіг тримісячного строку починається з наступного дня, тобто з 16 лютого 2018 року, і закінчується 16 травня 2018 року, а подана позовна заява про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку тільки 31 липня 2018 року. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з даною заявою 31 липня 2018 р., суд прийшов до висновку, що він пропустив тримісячний строк звернення до суду з даних правовідносин, і поважних причин пропуску зазначено строку не наведено.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992р. встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Крім того, в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 61-590св17 (справа № 446/509/16-ц) від 16.01.2018р. встановлено, що до правовідносин про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинен застосовуватись тримісячний строк для звернення до суду з таким позовом і обчислення такого тримісячного строку має здійснюватися з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Таким чином, позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду у справі щодо стягнення середнього заробітку згідно ч. 1 статті 233 КЗпП України, а тому позовна заява ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: 33000, м.Рівне, вул. 6-та Гвардійська,2, кв. 84, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот», місцезнаходження: 33017 м.Рівне-17, КОД .

Повне рішення виготовлене - 10.12.2018 року.

Суддя: О.В.Панас