Справа № 487/5055/17
Провадження № 2/487/450/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

08.08.2018 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Бобрової І.В.,

при секретарі судового засідання Гладкої К.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу №487/5055/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, поділ спільного майна та визнання права власності на частку в спільній сумісній власності, -

ВСТАНОВИВ:

22.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період з 1996 року і до сьогодні, упродовж якого було придбано спірне майно; визначити рівну частку із майна, що є у спільній частковій власності сторін, а саме: земельну ділянку розміром 1000 кв. м. та домоволодіння загальною площею 408,3 кв. м. за адресою: м. Миколаїв вул. Біла 70, посилаючись на те, що з початку 1996 року він почав жити з відповідачкою однією сімєю та вести спільне господарство. 19.09.2003 року вони, як сімя придбали земельну ділянку розміром 1000 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Миколаїв вул. Біла, 70. Згодом побудували на ній будинок. 28.08.2017 року звернулись до нотаріуса, з метою укладення договору для визначення частки майна, але нотаріусом було відмовлено у посвідченні даного договору, у звязку з тим, що набуте майно було придбано не в шлюбі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2017 року головуючим суддею по справі визначено ОСОБА_3.

27.09.2017 року суддею Агєєвою Л.І. винесено ухвалу про самовідвід.

Розпорядженням від 27.09.2017 року справу передано на повторний автоматизований розподіл.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2017 року головуючим суддею по справі визначено ОСОБА_4.

Ухвалою суду від 13.10.2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 16.01.2018 року по справі призначено підготовче засідання.

12.03.2018 року задоволено клопотання позивача та винесено ухвалу про призначення у справі процедури врегулювання спору за участю судді Кузьменко В.В..

Ухвалою суду від 13.04.2018 року врегулювання спору припинено, поновлено провадження та передано справу на розгляд іншому судді

Розпорядженням від 02.05.2018 року справу передано на повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2018 року, головуючим суддею визначено ОСОБА_5.

Ухвалою суду від 07.05.2018 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 16.07.2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд по суті.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення, проти заочного розгляду справи не заперечував.

У судове засідання відповідач не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі ст.280 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що з січня 2000 року позивач почав проживати з відповідачем однією сімєю та вести спільне господарство без реєстрації шлюбу. Позивач займався бізнесом, а відповідач працювала бухгалтером.

03.02.2001 року у сторін народився син, ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФП №033874 від 13.03.2001 року.

Згідно з копією договору купівлі-продажу від 19.09.2003 року ОСОБА_2 придбала земельну ділянку розміром 1000 кв. м, що знаходиться у м. Миколаєві по вул. Біла,70. На ній сторони побудували будинок площею 368,6 кв. м, який відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.10.2005 року належить ОСОБА_2. У 2003 році позивач, відповідач та їх син переїхали жити до зазначеного будинку та по теперішній час ведуть там спільний побут.

Вказані обставини підтверджуються показами позивача, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та узгоджуються із дослідженими матеріалами справи.

Відповідно до статті 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Рішенням Конституційного Суду України від 3.06.99 №5-рп/99, встановлено, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Отже, наведене підтверджує факт проживання сторін однією сімєю як чоловіка та жінки.

Крім того, за правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обовязків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сімєю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обовязків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону Про власність, статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України Про власність"), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У звязку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Таким чином, враховуючи, що сторони проживають однією сімєю як чоловік та жінка з 2000 року, мають сина, ведуть спільний побут, придбали земельну ділянку та побудували будинок, внаслідок спільної праці, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1280,00 грн.

Керуючись ст.ст.13, 259, 263-265,280-282,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на частку в спільній сумісній власності - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з січня 2000 року.

Визнати спільною сумісною власністю домоволодіння та земельну ділянку розміром 1000 кв.м., розташовані за адресою: м. Миколаїв, Миколаївська область, вул. Біла,70.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці домоволодіння та земельної ділянки розміром 1000 кв. м., розташовані за адресою: м. Миколаїв, Миколаївська область, вул. Біла,70, за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1280,00 грн..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_10, 31.012.1961 р.н., проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Головуючий суддя І.В.Боброва