КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1514/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 760/18551/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року, постановлену у складі судді Лазаренко В.В.,

у справі за заявою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна про встановлення нікчемності правочину у зв'язку з його удаваністю та визнання договору недійсним,

встановив:

У липні 2018 року позивач ОСОБА_3, через свого представника ОСОБА_4, звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18 травня 2010 року нікчемним у зв'язку з його удаваністю, а також визнати даний договір недійсним.

Також подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2, зареєстровану на праві власності за ОСОБА_3

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року заяву задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3, зареєстровану на праві власності за ОСОБА_3.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказував, що 27 квітня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва ухвалив рішення по справі № 760/15356/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на майно, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., яким у задоволенні позовних вимог було відмовлено та скасовано забезпечення позову у вигляді арешту квартири АДРЕСА_4.

По вказаній справі об'єктом спору була та ж сама кватира №26 в буд. №31 по вул. Андрія Головка в м. Києві, а предметом той самий договір купівлі-продажу. Отже, позивач звернувся до суду з даним позовом повторно з тим самим предметом, з тих самих підстав, Однак, суд не перевірив доводи повторного звернення позивача до суду, не врахував прав відповідача на власність нерухомого майна, не врахував, що було скасовано вид забезпечення позову у вигляді арешту спірного майна.

Суд не звернув увагу на те, ще заявником не було дотримано вимог передбачених ст. 151 ЦПК України під час звернення із заявою про забезпечення позову, безпідставно, необґрунтовано та з порушенням норм процесуального права постановив ухвалу про забезпечення позову. Крім того, не зазначив в ухвалі підстави для обрання такого виду забезпечення позову як накладання арешту на вказане вище майно, внаслідок чого не дотримався вимог передбачених ч.5 ст. 153 ЦПК України.

Судом першої інстанції не були дотримані вимоги ч. 3 ст. 151 ЦПК України, якою передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Судом не було зазначено жодних обставин, що підтверджувалися б належними та допустимими засобами доказування, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що свідчить про її незаконність.

ОСОБА_3 відзиу на апеляційну скаргу не подав.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - Чоп'як В.М. підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати. Представник позивача ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів визнала можливим розглянути справу у їх відсутність у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 20 липня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що спір у справі між сторонами виник з приводу квартири АДРЕСА_3. Оскільки зазначена квартира є предметом спору у даній справі, рішення суду у майбутньому може вплинути на права і обов'язки сторін щодо спірної квартири, а тому дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Отже, вимога про накладення арешту на вказану квартиру є відповідним та співмірним способом забезпечення у даній справі.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, враховуючи наступне.

З виділених матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., в якому просить визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18 травня 2010 року нікчемним у зв'язку з його удаваністю на підставі ст. 235 ЦК України, а також визнати його недійсним, посилаючись на те, що при укладенні зазначеного договору сторони приховали інший правочин, а саме - договір позики грошових коштів.

Підставою такого правочину слугувала попередня усна домовленість між сторонами про отримання грошових коштів у борг. Однак після укладення договору купівлі-продажу квартири відповідачі кошти не повернули. Вказував, що відповідач вчиняє дії на протиправне заволодіння приватним майном позивача, шляхом використання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач посилався на те, що невжиття вказаних заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в даній справі через те, що спір у справі виник з приводу квартири АДРЕСА_1, а відповідачі до розгляду справи по суті можуть зареєструвати за собою право власності на спірну квартиру, або відчужити її третім особам, чим порушать права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Враховуючи те, що предметом даного спору є вимоги про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 нікчемним у зв'язку з його удаваністю, а також визнання його недійсним, тобто спір між сторонами у цій справі виник з приводу квартири АДРЕСА_1, яка може бути відчужена до вирішення справи по суті, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а тому судом зроблено обґрунтований висновок про необхідність накладення арешту на спірну квартиру.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач повторно звернувся до суду з даним позовом з тих самих підстав, про той самий предмет, за результати розгляду якого відмовлено у його задоволенні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом з інших підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на майно та скасовано забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_6. Підставами недійсності спірного договору позивач зазначав ст. 230 ЦПК України ( вчинення правочину під впливом обману).

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визнати договір купівлі-продажу нікчемним у зв'язку з його удаваністю на підставі ст. 235 ЦК України (правові наслідки удаваного правочину), а також визнати його недійсним.

Даний спір між сторонами виник з приводу квартири АДРЕСА_1, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3, а тому вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на це майно відповідають обраному виду забезпечення позову та є співмірними із заявленими позовними вимогами, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необгрнутованими.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 6 грудня 2018 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.