"27" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді Астахової О.О.,
при секретарях: Томіленко В.В., Якименко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
14 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь боргу у розмірі 100 000,00 доларів США, що по курсу НБУ становить 2 569 000,00 грн.
Мотивуючи вимоги тим, що 19 вересня 2013 року між позивачем і відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав під розписку від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 60 000,00 доларів США, та зобов'язався повернути борг за першою вимогою. 18 березня 2015 року відповідач додатково позичив у позивача грошові кошти у розмірі 40 000,00 доларів США, та власноручно написав розписку про отримання ним коштів на загальну суму 100 000,00 доларів США.
У червні 2017 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення коштів протягом семиденного строку, однак означену вимогу ОСОБА_2 не виконав.
Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача складає 100 000,00 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 11 серпня 2017 року еквівалентно 2 569 000,00 грн.
Оскільки досудове врегулювання спору виявилось не можливим, це змушує позивача звернутись до суд із означеним позовом.
У судове засідання сторони не з'явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, зі змісту якого убачається, що заявлені позовні вимоги він підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
Відповідач про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.
Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, оглянувши оригінали розписок, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.
Як убачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 19 вересня 2013 року та 18 березня 2015 року між сторонами було укладено договір позики, доказом чого є розписки від 19 вересня 2013 року та 18 березня 2015 року. Зі змісту розписок убачається, що Позивач передав Відповідачу, а останній отримав від Позивача грошові кошти в загальній сумі 100000,00 доларів США, які Відповідач зобов'язувалася повернути на першу вимогу позивача. (а.с4,5).
Відсотки за користування грошовими коштами договором не передбачені.
22 червня 2017 року на адресу відповідача ОСОБА_1 направив претензію (вимогу) щодо повернення грошових коштів у розмірі 100 000,00 доларів США протягом семи днів з моменту отримання претензії (а.с. 7, 8). Однак вимоги позивача відповідачем ОСОБА_2 залишились без задоволення (а.с. 7-9).
Таким чином, суд прийшов до висновку , що між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов»язався повернути отримані кошти у строк, визначений умовами договору, що підтверджується умовами вказаного договору, засвідченим розпискою.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Як убачається зі змісту позовної заяви, відповідач грошових коштів за вказаним договором не повернув.
Відповідно до ч. 2,3, ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача що наявності перед ним боргу у розмірі 100000,00 доларів США суду не надав. Відзиву на позов не направив, чим розпорядився наданими йому процесуальними правами на власний розсуд.
Як зазначає Верховний Суд України у постановах від 18.03.2013 року № 6-63цс13 та від 11.11.2015 року справа № 6-1967цс15, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
За договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та у порядку, що передбачені договором.
Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.
Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривні.
Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
За положеннями ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивач просить стягнути заборгованість за вказаним договором у розмірі 100000,00 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на момент звернення з позовом 2 569 000,00 грн. Звертаючись до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність просить стягнути 100000,00 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на момент ухвалення рішення у сумі 2 608 000,00 грн.
Як зазначає Верховний Суд України у Постанові від 01 листопада 2017 року у справі №697/307/15-ц судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу.
Відповідно до п. 30.1. ст.30 закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.
Умовами договору позики передбачено, що відповідач зобов'язується на першу вимогу позивача повернути грошові кошти у сумі 100 000,00 доларів. Судове рішення не може змінювати змісту договірного зобов'язання, що існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов'язанням в іноземній валюті. При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов'язання за судовим рішенням у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).
Оскільки ОСОБА_2 порушив взяті зобов'язання встановлені договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості у матеріалах справи не має, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав щодо задоволення позовних вимог позивача та стягнення на його користь з відповідача 100 000,00 доларів США.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 9000,00 грн. (1600,00 грн. х 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), оскільки позивач був звільнений від його сплати при поданні позову до суду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12-13, 141, 258-259, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 526, 533, 1047, 1049, 1050 ЦК України суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, гуртожиток, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3, суму боргу у розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, гуртожиток, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 в дохід Держави 9000 (дев'ять тисяч) грн. 00 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити рішення суду до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.О. Астахова