Справа № 336/1934/18
Пр. № 2/336/1584/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі спадкоємців боржника,

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним спадкодавцем відповідачів.

Ухвалою судді від 4 червня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження як такій, що відноситься до категорії малозначних справ.

В позові позивач зазначив, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3, смерть якого сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, укладений договір без номеру від 20.04.2012 року, на підставі якого позичальник отримав кредит в сумі 11500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов договору.

У порушення норм закону та умов договору позичальник зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на дату смерті у нього виникла заборгованість за договором від 20.04.2012 року в сумі 7222 грн. 18 коп., яку становить заборгованість за кредитом.

Оскільки у зв'язку із смертю позичальника виконання ним зобов'язань за основним договором припинилося, позивач просить стягнути з відповідачів зазначену суму. Вимоги позову обгрунтовує тим, що відповідачі, які є спадкоємцями ОСОБА_3 першої черги за законом, в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час її відкриття та не заявили у встановленому законом порядку про відмову від неї. В той же час позивач на виконання вимог закону протягом встановленого законом шестимісячного строку з моменту, коли дізнався про смерть позичальника, направив претензію до спадкоємців через нотаріальну контору, в якій заведено спадкову справу.

Представник позивача до суду не з'явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про вирішення спору без його участі, задоволення позову, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

З аналогічними заявами, які містять заперечення проти позову, звернулись до суду відповідачі.

Зазначені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для вирішення справи у відсутність учасників справи.

З наданого суду відзиву на позов випливає, що позивачем не доведено обставин, що є предметом з'ясування під час вирішення цього спору, тобто не доведено факт наявності спадкового майна, здійснення відповідачами права на прийняття спадщини, а також вартість отриманого у спадок майна. Між тим лише до спадкоємців, які прийняли спадщину, може бути пред'явлений позов в межах вартості отриманого кожним з них майна.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3, смерть якого сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, укладений договір без номеру від 20.04.2012 року, на підставі якого відповідач отримав кредит в сумі 11500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку відповідно до умов договору. Станом на дату смерті у позичальника виникла заборгованість в сумі 7222 грн. 18 коп., яку становить заборгованість за тілом кредиту (а. с. 6-8).

Як випливає з матеріалів спадкової справи, 1 січня 2016 року до п'ятої Запорізької державної нотаріальної контори направлено претензію позичальника до спадкоємців померлого ОСОБА_3 на суму 7222 грн. 18 коп., у зв'язку з чим і заведено спадкову справу № 44. Спадкоємці померлого із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались (а. с. 46).

Відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Факт проживання відповідачів разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується відомостями про зареєстроване місце проживання відповідачів (а. с. 34-35), може свідчити про здійснення права на прийняття спадщини за умови наявності спадкового майна.

В силу ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця за спливом встановленого статтею строку вчинив дії щодо пред'явлення своїх вимог до спадкоємців, подавши претензію до нотаріальної контори (а. с. 46).

Вирішуючи питання про дотримання кредитором встановленого статтею 1281 ЦК України строку, суд виходить з того, що позивачем не надано фактичних даних про те, коли він дізнався про смерть позичальника, після чого в силу наведеної статті починається перебіг встановленого законом шестимісячного строку, у зв'язку з чим суд не може констатувати дотримання банком вказаного строку.

Крім наведених міркувань, відмовляючи в задовленні позову, суд враховує таке.

Згідно із ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вказані положення закону узгоджуються з роз'ясненнями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування законодавства при вирішенні споров, що виникають із кредитних правовідносин», згідно з якими спадкоємці є боржниками перед кредитором лише за умови прийняття спадщини та у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

З наведених положень цивільного законодавства і роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ випливає, що лише сукупність наведених обставин може зумовити задоволення вимог кредитора спадкодавця.

Наявність невиконаних зобов'язань боржника підтверджена наданими позивачем фактичними даними, ці обставини не спростовані відповідачами.

Проте тягар відповідальності спадкоємців за невиконаними зобов'язаннями боржника пов'язаний не лише з наявністю таких зобов'язань, але й з наявністю спадкового майна і його вартістю, а також вартістю отриманого у спадщину кожним із спадкоємців майна.

Між тим жодних фактичних даних на підтвердження наявності спадкового майна, його вартості, а також отримання його у спадок відповідачами суду не надано.

В свою чергу визначення питання про розмір успадкованої частки перебуває у прямому зв'язку з обсягом невиконаних спадкодавцем зобов'язань, які належить покласти на кожного із спадкоємців окремо, оскільки цей припис закону прямо витікає із статті 1282 ЦК України, яка передбачає особисту відповідальність спадкоємців, проте позивач не зазначає, яку частку невиконаних зобов'язань з кожного із спадкоємців належить стягнути.

Разом з тим представник позивача, обізнаний про коло процесуальних прав та обов'язків сторони, вважаючи, що відповідачі є такими, що прийняли спадщину, не надає доказів на підтвердження того, яке саме майно, якої вартості отримане кожним із спадкоємців.

Хоча суду і надано клопотання про витребування доказів, а саме: відомостей про наявність у позичальника рухомого та нерухомого майна (а. с. 95), проте суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки всупереч вимог ч. 2 ст. 83, ч. 1 ст. 84 ЦПК України, відповідно до яких позивач повинен подати докази разом із поданням заяви, а у разі неможливості самостійно надати докази, подати відповідне клопотання в строк, встановлений для подання доказів, воно подано з порушенням вказаних строків і є реакцією відповідача на доводи про недоведеність позовних вимог, викладені у відзиві.

Крім того, самостійною підставою для залишення клопотання без задоволення є незазначення вжитих позивачем самостійно заходів для отримання цих доказів та незазначення причин неможливості їх самостійного отримання .

У зв'язку з викладеним суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки попри обов'язок доказування, тягар якого покладений на учасників справи, є недоведеними обставини, за яких на спадкоємців може бути покладено відповідальність за невиконані спадкодавцем зобов'язання.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 1218, 1281, 1282 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИ В:

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , до ОСОБА_1, що зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2, що зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Суддя О.В. Щаслива