Справа № 478/1406/18 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
Провадження № 22-ц/812/346/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 грудня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

переглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3, ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області, яка постановлена 24 вересня 2018 року у приміщенні Казанківського районного суду Миколаївської області під головуванням судді Томашевського О.О., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 доКазанківської селищної ради, Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області, Відділу у Казанківському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа: Приватний нотаріус Устинівського нотаріального округу Кіровоградської області Трутень Олександр Якович, про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 подала до Казанківського районного суду Миколаївської області позовну заяву, з вимогами до Казанківської селищної ради, Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області та Відділу у Казанківському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа: Приватний нотаріус Устинівського нотаріального округу Кіровоградської області Трутень Олександр Якович, про визнання за нею, в порядку спадкування за законом, права приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,85 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована в межах території Великоолександрівської сільської ради Казанківськоого району Миколаївської області.

Позов обґрунтовувала наступним.

Розпорядженням Казанківської районної адміністрації від 08 квітня 2002 року № 109-р, вказана земельна ділянка була передана у приватну власність ОСОБА_5, яка є матір'ю ОСОБА_6 і бабусею позивача.

На підставі такого розпорядження, Казанківською районною державною адміністрацією Миколаївської області на ім'я ОСОБА_5, було складено та видано Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, який 23 квітня 2002 року зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 129.

20 квітня 2006 року ОСОБА_5 заповіла земельну ділянку своїй доньці, посвідчивши заповіт в Докучаївській сільській раді Устинівського району Кіровоградської області, яка її і успадкувала після смерті матері, отримавши 22 березня 2008 року відповідне свідоцтво серії НОМЕР_3

На підставі названого свідоцтва, відділом Держкомзему у Казанківському районі Миколаївської області, на ім'я ОСОБА_6, було складено та видано Державний акт на право власності серії НОМЕР_4, державна реєстрація якого проведена не була.

22 серпня 2017 року мати позивача померла, про що Докучаєвською сільською радою Устинівського району Кіровоградської області зроблено актовий запис та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5.

Позивач, разом із своєю рідною сестрою - ОСОБА_7, як єдині спадкоємці першої черги за законом майна матері, звернулись до приватного нотаріуса Устинівського нотаріального округу Кіровоградської області Трутень О.Я. з заявами про прийняття ними спадщини, у зв'язку з чим нотаріусом було відкрито спадкову справу. При цьому, вони вважали, що їх частки у спадщині є рівними - по ? частці.

18 липня 2018 року сестра звернулася до того ж приватного нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину.

В той же день, приватний нотаріус Трутень О.Я. виніс постанову, якою відмовив ОСОБА_7 у вчиненні бажаної нею нотаріальної дії, підставою чого назвав: відсутність відомостей про земельну ділянку у Державному земельному кадастрі, та відсутність реєстрації Державного акту на право власності матері на землю у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі.

Посилаючись на те, що через вказані останніми обставини вона позбавлена можливості користуватися своєю власністю, позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою Казанівського районного суду Миколаївської області від 05 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху, з підстав її невідповідності ч.3 ст. 175 ЦПК України, а саме, вона не містить:

- зазначення ціни позову;

- змісту позовних вимог та способу (способів) порушення, оспорювання та захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні;

- викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

- зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

- доказів наявності спору.

Крім того, додані до справи копії документів не завірені належним чином.

У зв'язку з цим, позивачеві запропоновано у десятиденний строк, з дня отримання нею копії названої вище ухвали суду 1 інстанції, виправити вказані судом недоліки та попереджено про наслідки ігнорування такої вимоги суду.

21 вересня 2018 року представник позивача ОСОБА_3 надав нову позовну заяву, та завірені ним копії документів, вважаючи такі дії достатніми для виконання вимог суду.

Суд був протилежної думки, у зв'язку з чим своєю ухвалою від 24 вересня 2018 року позовну заяву повернув заявниці.

ОСОБА_2, діючи через свого представника ОСОБА_3, подала на цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій, просить її скасувати, а позовну заяву, разом з доданими до неї матеріалами, повернути до того ж суду для вирішення питання про відкриття по ній провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 ч.1 ст.353 ЦПК України розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з із цим, розгляд зазначеної справи у суді апеляційної інстанції здійснюється в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, оскільки районний суд постановив її з порушенням норм процесуального права.

Залишаючи дану позовну заяву без руху та надаючи заявникові строк для усунення недоліків, суд 1 інстанції виходив з того, що вона не відповідає положенням чинного законодавства щодо її форми та змісту, передбачених чинним цивільно-процесуальним законодавством, а тому по ній не може бути відкрито провадження.

Повертаючи ОСОБА_2 позовну заяву, суддя районного суду вважав, що і у подальшому провадження по ній не може бути відкрито, оскільки заявник так і не усунув недоліки позовної заяви, перелічені в попередній ухвалі суду.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду з таким не погоджується, вважає названі висновки суду помилковими, необґрунтованими та незаконними, оскільки вони ґрунтуються на неправильному сприйнятті суддею положень цивільного процесуального законодавства.

За Конституцією України, ст.ст. 4, 43 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Кожна особа при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.ст.5,6,12 ЦПК України).

В світлі виписаного, колегія суддів вважає, що по даній заяві суд першої інстанції не виконав вимог процесуального законодавства та порушив право позивача на захист її інтересів.

Пред'явлення позову (заяви) - це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

В силу ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

При цьому, за ч. ч. 1,2 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається позивачем, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Про повернення позовної заяви суддя постановляє ухвалу.

Оскаржена ухвала районного постановлена без точного дотримання судом 1 інстанції виписаних вимог.

Дійсно, відсутність в позовній заяві визначення ціни позову може бути підставою для залишення позовної заяви без руху, з подальшим її поверненням позивачеві, у разі не усунення названого недоліку.

Разом з тим, за ч. 2 ст.176 ЦПК України, якщо на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Як вбачається з доданих позивачем до позовної заяви квитанції від 29 серпня 2018 року про сплату судового збору та свідоцтва про право на спадщину від 22 березня 2008 року, ОСОБА_8 сплачено 2 366 гривень 72 копійки судового збору, при оцінці спадкового майна на час оформлення спадщини у 62 401 гривень 60 копійки.

Таке не можна сприймати, як невиконання позивачем вимог закону, щодо зазначення ціни позову, а тому таке не могло слугувати залишенню позовної заяви без руху, з подальшим її поверненням заявникові.

Не могло бути підставою такому і відсутність необхідних суду оригіналів документів та завірених їх копій, оскільки в позовній заяві позивач зазначив про те, що оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви, позивачем будуть надані на підготовчому судовому засіданні. Що ж до копій документів, то вони завірені адвокатом сторони, що для розгляду даної справи є достатнім.

Стосовно відсутності у позовній заяві підстав, що, як на думку суду, порушує права ОСОБА_2 на належний захист її прав, то у разі відсутності у суду його розуміння, повинно і може досліджуватися при розгляді справи по суті спору, але аж ніяк не на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Не може суд 1 інстанції вирішувати на вказаній стадії і належність та достатність доказової бази, оскільки таке теж вирішується при розгляді справи по суті.

Дійсно, відповідно до п. 23 постанов и Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Проте, зазначені вище обставини, не можуть встановлюватися та оцінюватися на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, як вчинив районний суд, а можуть лише бути обставиною та доказом, для вирішення справи по суті в процесі її розгляду.

Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, не звернув належної уваги на зазначене та передчасно повернув позовну заяву, її слід виправити постановою суду апеляційної інстанції.

За такого, оскаржена ухвала підлягає скасуванню на підставі ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалів справи до того ж суду для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі у відповідності до законодавства.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2018 року скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_2, разом з доданими до неї матеріалами, повернути до того ж суду для вирішенняпитання про відкриття провадження у справі у відповідності до цивільно-процесуального законодавства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: О.І.Галущенко

Т.В. Серебрякова ________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 10 грудня 2018 року.