ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Херсон

справа № 661/3394/17

провадження № 22-ц/819/173/18

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарПавловська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області у складі судді Матвєєвої Н.В. від 20 квітня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, зазначаючи, що 06 липня 2011 року сторони уклали договір шляхом заповнення відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанку», за умовами якого ОСОБА_5 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5 000 грн зі сплатою відсотків у розмірі 30 % на рік на суму залишку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, та зобов'язалася щомісячно погашати кредит, сплачувати відсотки і комісію у визначених Умовами та Правилами надання банківських послуг розмірах.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору щодо повернення кредитних коштів та щодо сплати процентів за користування ними, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за кредитними зобов'язаннями станом на 31.08.2017 року в сумі 54 559,66 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2 984 грн 81 коп., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 44 897 грн 59 коп., заборгованості зі сплати пені за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань та комісії у розмірі 3 602 грн 99 коп., штрафу- 500 грн (фіксована частина) та штрафу 2 574 грн 27 коп. (процентна складова).

Рішенням суду від 20 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційний скарзі Публічне акціонерне товариство «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, зазначаючи, що висновки суду щодо застосування до спірних правовідносин позовної давності без врахування строку дії платіжної картки, не відповідають положенням цивільного законодавства та умовам укладеного сторонами кредитного договору.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач її доводи не визнала, вважає висновок суду щодо спливу позовної давності у спірних правовідносинах правильним, а твердження позивача - такими, що не відповідають як умовам укладеного сторонами кредитного договору, так і положенням цивільного законодавства, що ці правовідносини регулює.

Справа розглядається Херсонським апеляційним судом відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017року №452/2017 та частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, колегія суддів зробила висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач звернувся до суду після спливу позовної давності, про застосування якої заявила відповідач.

При цьому моментом виникнення простроченої заборгованості суд вважав 28.06.2013 року, на 211-й день від якого відповідно до умов укладеного сторонами договору весь кредит вважається простроченим і з цього часу починається відлік строку позовної давності. Суд, з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року у справі №6-1174цс16, зазначив, що після зміни строку виконання зобов'язання усі наступні передбачені графіком платежі не мають правового значення, оскільки позичальник зобов'язаний був повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати.

В процесі судового розгляду справи суд встановив, що 06 липня 2011 року сторони уклали договір, за умовами якого ОСОБА_5 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» в розмірі 5000 гривень зі сплатою 2,5 відсотків в місяць за користування грошовими коштами (30% річних).

Умови договору кредиту викладені у Тарифах обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовах і правилах надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256.

Спір щодо умов кредитного договору між сторонами відсутній.

ОСОБА_5 як позичальник зобов'язалася щомісячно вносити на рахунок кредитора (банку) обов'язковий платіж у розмірі 7% від заборгованості (але не менше 50грн та не більше залишку заборгованості).

Обов'язковий щомісячний платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами банку та частину заборгованості по кредиту (пункт 2.1.1.12.4 Умов і правил надання банківських послуг).

Пунктом 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг (далі-Умов і правил) передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Для надання послуг банк видає позичальнику у користування карту відповідного виду залежно від умов кредитування, яка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні карти (пункти 2.1.1.2.1, 2.1.1.2.10 Умов і правил).

Згідно із пунктом 2.1.1.12.3 Умов і правил погашення кредиту- поповнення карткового рахунку позичальника, здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому чи безготівковому порядку і зарахування їх банком на картковий рахунок позичальника (держателя карти), а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків позичальника на підставі договору.

У випадку наявності простроченого кредиту строком повернення кредиту в повному об'ємі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості (пункт 2.1.1.12.4).

Свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування грошовими коштами ОСОБА_5 виконувала не належним чином, періодично мала заборгованість як щодо повернення кредитних коштів, так і сплати відсотків за користування ними, а починаючи з 30 травня 2014 року її поточна заборгованість за кредитом становить 2122грн 69 коп., прострочена заборгованість - 862грн 12 коп., а всього: 2984грн 81 коп.

Відповідач, із якою погодився суд першої інстанції, стверджує, що заборгованість за кредитом у неї виникла 28.06.2013 року і, що саме з цієї дати починається відлік 210 днів, після закінчення яких наступає строк повернення кредиту в повному об'ємі.

Однак із наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку за виданою ОСОБА_5 кредитною картою вбачається, що після 28 червня 2013 року відбувалося погашення кредиту за спірним договором кредиту, а саме: 10.07.2013року, 29.07.2013року, 27.08.2013року, 28.08.2013року, 07.10.2013року, 28.10.2013року, 29.10.2013року, 03.04.2014року на картковий рахунок відповідача надходили грошові кошти в рахунок погашення боргу у розмірі відповідно 199грн, 7,10грн, 18,66грн, 1.24грн, 199грн, 197,38грн, 436,41грн, 250грн. Наведені кошти надходили через головний офіс банку, шляхом зарахування між рахунками та останній-переказ коштів здійснив представник відповідача-Кожин С.М.

Крім того, 27.01.2014року, 28.02.2014року, 01.04.2014року 19.05.2014року 01.09.2014року, 12.06.2014року та 13.06.2014 року банком здійснювалося автоматичне погашення кредитної заборгованості шляхом списання з карткових рахунків відповідача грошових коштів відповідно в сумі-398грн, 317,40грн, 199грн, 197,01грн, 11.99грн, 199грн.

Зазначені дії банку відповідають умовам укладеного сторонами кредитного договору, відповідно до яких позичальник доручив банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов'язань - списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку ( у тому числі, карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, у тому числі, мінімального обов'язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку (пункти 2.1.1.3.3, 2.1.1.12.9).

Відповідач вважає, що автоматичне списання грошових коштів не свідчить про те, що вона свідомо вчиняла дії щодо погашення кредиту, а тому не повинно враховуватися при визначенні строку, який настав для повного повернення кредиту.

Оскільки відповідно до положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача, колегія суддів дійшла висновку, що моментом неналежного виконання ОСОБА_5 обов'язків за кредитним договором, а отже,- моментом виникнення заборгованості за кредитним договором, слід вважати 03 квітня 2014 року, коли кредит погашався не за ініціативою банку, а самою відповідачем чи її представником.

Таким чином, строком повернення кредиту в повному об'ємі у спірних правовідносинах є 211-й день після 03 квітня 2014року, а саме: 30 жовтня 2014 року, із якого й має відраховуватися строк позовної давності, про застосування якої заявила відповідач.

До цього часу у позивача було відсутнє право вимагати повернення кредиту в повному об'єм і лише, починаючи з 30 жовтня 2014 року, усі наступні платежі (якщо такі були) не мали правового значення при вирішенні питання щодо дотримання банком строку позовної давності.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року у справі №6-1174цс16, на яку послався суд першої інстанції в обґрунтування своїх висновків.

Таким чином, помилково визначивши момент виникнення у позивача права вимагати повернення кредитних коштів в повному об'ємі, суд дійшов до неправильного висновку щодо дотримання ним строку позовної давності, адже цей строк у спірних правовідносинах закінчився 30 жовтня 2017 року, в той час, як з позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося 24 жовтня 2017 року.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до умов укладеного сторонами кредитного договору за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,24% від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення +50грн (одноразово), (підпункт 2.1.1.12.6.1 Умов і правил).

При цьому пунктом 2.1.1.12.6.4 Умов і правил передбачено, що у випадку непогашення суми простроченого кредиту або його частини на строк більше, ніж 210 днів весь кредит вважається простроченим і нарахування з дати переведення кредиту у статус прострочених боргових зобов'язань проводяться відповідно до підпункту 2.1.1.12.6.1. На залишок простроченої заборгованості позичальник сплачує пеню відповідно до наведеного вище підпункту. При цьому винагорода і проценти за користування кредитом не сплачуються.

Аналогічні положення містить і пункт 1.1.5.21 Умов і правил надання банківських послуг.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, враховуючи норми матеріального права, що регулюють питання процентів за договором позики (кредиту) та домовленості сторін щодо ненарахування та несплати процентів з дати переведення кредиту у статус прострочених боргових зобов'язань, що має місце у спірних правовідносинах, колегія суддів зробила висновок про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума неповернутих кредитних коштів у розмірі 2984грн 81 коп. та нараховані і несплачені проценти за користування кредитом станом на 30 жовтня 2014 року, розмір яких згідно із наданими банком розрахунками становить 876 грн 07коп. ( 726грн 83коп. нарахованих банком процентів станом на 31.08.2014 року + 74грн 62коп.+74грн 62коп. визначених договором процентів за вересень та жовтень 2014 року за базовою ставкою 2,5% на місяць від залишку заборгованості за кредитом в сумі 2984грн.80коп.)

При цьому колегія суддів вважає помилковим висновок суду про обґрунтованість дій банку щодо підвищення відсоткової ставки за укладеним із відповідачем договором кредиту, починаючи з 01.09.2014року з 2,5% до2,9% щомісячно, з 01.04.2015 року- з 2,9% до 3,6% щомісячно з посиланням на його відповідні накази про зміну тарифної ставки за картами «Універсальна» та повідомлення про ці зміни ОСОБА_5, оскільки за змістом зазначених наказів процентна ставка змінювалася тільки для витрат, здійснених відповідно після 01.09.2014 року та 01.04.2015року. За всіма витратами, здійсненими до наведених вище дат, проценти повинні нараховуватися по старій ставці до повного погашення заборгованості за цими тратами (а.с. 85-106).

Із матеріалів справи вбачається (і це не заперечується позивачем), що у спірних правовідносинах йдеться про кредитні кошти, отримані відповідачем до 01.09.2014року, тому здійснений банком розрахунок заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за підвищеними ставками суперечить як умовам договору кредиту, так і положенням статті 1056-1 ЦК України, якою передбачено, що встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком (кредитором) в односторонньому порядку, а умова договору щодо права банку (кредитора) змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Що ж стосується вимоги позивача в частині стягнення з ОСОБА_5 пені за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань і комісії в розмірі 3 602грн 99коп., а також штрафу в розмірі 500грн (фіксована частина) та 2574грн 27коп.(процентна складова), то колегія суддів при її вирішенні виходить із положень статті 61 Конституції України про те, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, та положень статті 549 ЦК України, відповідно до яких штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, та вважає, що незважаючи на умови кредитного договору, їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення-порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, є неможливим.

При визначенні якого виду неустойка (штраф чи пеня) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів вважає за необхідне врахувати те, що пеня, яка може бути стягнута в межах визначеної статтею 258 ЦК України спеціальної (скороченої) позовної давності, розрахована банком не шляхом застосування встановленої договором процентної складової від суми заборгованості, а заявлена до стягнення в розмірі 100грн щомісячно як нарахована комісія, сплата якої договором кредиту не передбачена.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що із ОСОБА_5 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню передбачений кредитним договором ( пункт 1.1.5.20) штраф за порушення строків платежів, які відповідач допустила, у розмірі 500грн (фіксована частина)+43грн 80коп.(5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів, що становить 3860грн 88коп. (2984,81+876,07)).

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи та зроблені без врахування норм матеріального права, що регулює спірні правовідносини, а тому ухвалене судом рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявлених банком позовних вимог відповідно до викладеного вище.

У зв'язку із скасуванням рішення суду першої інстанції та ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору, розмір яких пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 324грн ( із витребуваних 54 559,66грн стягненню підлягає сума в розмірі 4404,68грн, що становить 8,1%, тому із сплачених банком при подачі позову та апеляційної скарги 4000 грн судового збору стягненню підлягає 8,1% , що становить 324грн (4000х8,1:100)),(а.с.1,161).

На підставі викладеного, керуючись статтями 374, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», частково задовольнити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 20 квітня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_5, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», який знаходиться в м. Києві, вул.Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, заборгованість за кредитним договором в сумі 4404 грн 68 коп. (чотири тисячі чотириста чотири гривні 68 коп.), яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2984грн 81 коп., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 876 грн 07 коп., штрафу в розмірі 543 грн 80 коп., а також судові витрати в сумі 324 грн (триста двадцять чотири гривні).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 06 грудня 2018 року

Суддя Л.В. Пузанова