КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року м. Київ

Справа 755/7256/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: судді-доповідача: СоколовоїВ.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва постановлену під головуванням судді Катющенко В.П. 27 червня 2018 року в м. Києві, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У травні 2018 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погодилось із зазначеним судовим рішенням АТ КБ «ПриватБанк», представником подано апеляційну скаргу, так як вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права та неповного з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи. Представник позивача зазначає, що на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху ними було направлено заяву про усунення недоліків до якої було долучено позовну заяву про стягнення заборгованості (в новій редакції), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, виписку по особовому рахунку відповідача, належним чином засвідчені документи, додані до позовної заяви (копії документів на підтвердження повноважень представника ОСОБА_3) та оригінал платіжного доручення про сплату судового збору. Також, позивачем було надано пояснення у справі. Тобто, у встановлений строк було виконано вимоги суду зазначені в ухвалі від 18 травня 2018 року. Отже, позовна заява повністю відповідала цивільно-процесуальним нормам, а саме ст. 175, 177 ЦПК України.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

№ апеляційного провадження:22-ц/796/1364/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.

В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у травні 2018 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року позовну заяву залишено без руху у зв'язку її невідповідністю вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

22 червня 2018 року до суду першої інстанції представником позивача було подано заяву у відповідь на ухвалу про залишення позовної заяви без руху з доданими до неї документами.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - визнано неподаною та повернуто позивачу. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не в повній мірі виконані вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, оскільки в супереч вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивачем надані суперечливі докази на обґрунтування позовних вимог викладених у позовній заяві, та докази, зміст яких не випливає з викладених у позовній заяві позивачем обставин.

Так, суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху, в ухвалі від 18 травня 2018 року, зокрема зазначив, що позивачем в якості підтвердження сплати судового збору було подано платіжне доручення про сплату судового збору у розмірі 1762,00 гривень, яке не містило підпису уповноваженої особи та підтверджуючих відомостей про те, що вказане платіжне доручення є оригіналом, що в свою чергу не може вважатися належним підтвердженнями сплати судового збору. Крім того, подана позовна заява не містила відомостей щодо наявності у позивача доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, враховуючи вимоги ст. 95 ЦПК України, копії яких додано до заяви. Так, позивачем у позові було наведено лише посилання на норму п.8 ч.3 ст. 175 ЦПК України без зазначення у кого саме перебувають оригінали долучених до позовної заяви копій письмових доказів, з витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можливо було встановити чи був, і яким чином, відповідач з ним ознайомлений саме під час укладання договору з позивачем, та які саме тарифи діяли на момент укладання договору між сторонами. Також, матеріали позовної заяви не містили доказів, які б підтверджували відкриття рахунку на ім'я відповідача, відомостей про рух коштів по даному рахунку, а також доказів видачі відповідачу платіжної картки та зарахування коштів по останній, а також відомостей які б підтверджували тип/вид карти, строк її дії.

До заяви поданої представником позивача на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху долучено: позовну заяву про стягнення заборгованості (в новій редакції), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, виписку по особовому рахунку відповідача, належним чином засвідчені документи, додані до позовної заяви (копії документів на підтвердження повноважень представника ОСОБА_3) та оригінал платіжного доручення про сплату судового збору.

Вивчаючи вище надані документи, та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції вказав на те, що з наданої до суду першої інстанції довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти вбачається, що старт карткового рахунку за договором, укладеним із відповідачем, відбувся 20 листопада 2010 року, а 17 серпня 2013 року було встановлено кредитний ліміт на рівні 300,00 гривень. Крім того, з наданої суду виписки по рахунку основної карти НОМЕР_1 вбачається, що кредитний ліміт було встановлено на рівні 2600 гривень та знижено в подальшому до 300,00 гривень. При цьому, надані суду виписки по рахунку стосуються трьох видів карткових рахунків. При цьому з наданих позивачем документів не можливо встановити, який картковий рахунок було відкрито за договором від 17 серпня 2013 року саме відповідачу. Також, з наданого суду Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» неможливо встановити відомості про те, яка саме кредитна карта була видана відповідачу, чи була, і яким чином, відповідач ознайомлений з тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» саме під час укладання договору з позивачем, та які саме тарифи діяли на момент укладання договору між сторонами, враховуючи те, що витяг з Тарифів містить чотири типи кредитних карт.

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не вважає за можливе, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

За правилом ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог ст. ст. 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява подається в письмовій формі. Даною статтею також встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною 1 ст. 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з'ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Також слід зазначити, що ст. 229 ЦПК України передбачає, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Крім цього, відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати її заявнику.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановленихзаконом (рішення у справах: «Walchli v. France» від 26 липня 2007 року, «ТОВ «Фріда» проти України» від 8 грудня 2016 року).

Європейський суд з прав людини також зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвіссарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року).

З матеріалів справи вбачається, що уточнена позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» складена з урахуванням положень ст. 175 ЦПК України. Заявлені позовні вимоги викладені в чіткій, ясній і зрозумілій формі, у позовній заяві зазначені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також зазначено обраний спосіб захисту.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про повернення позовної заяви з підстав того, що в супереч вимогам ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивачем надані суперечливі докази на обґрунтування позовних вимог викладених у позовній заяві, та докази, зміст яких не випливає з викладених у позовній заяві позивачем обставин, є передчасними, оскільки всі докази досліджуються судом та їм дається відповідна оцінка під час розгляду справи по суті, а не на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Окрім іншого, апеляційний суд також враховує необхідність забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, встановлене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» неподаною та повернення її позивачеві.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: