"17" серпня 2018 р.
Провадження № 2/642/108/18
Справа №642/5202/17

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня 2018 р. Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.

з участю секретаря - Тугай К.В.,

представників відповідачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» до ОСОБА_3, Ленінського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

17 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, просить звільнити з-під арешту двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 82, 1 кв.м., жилою площею 66, 4 кв.м., яка належить йому на праві приватної власності, та зняти заборону на її відчуження, накладену на підставі постанови №33432370 Ленінського ВДВС Харківського МУЮ від 16.07.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2017 року позовну заяву було залишено без руху, позивачеві наданий строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків ухвалою суду від 7 листопада 2017 року відкрите провадження у даній справі, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 15.01.2018 за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 провадження у справі було зупинено до розгляду Ленінським районним судом м. Харкова цивільної справи №642/6550/17, провадження № 2/642/5/18, за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Зміївської міської ради Харківської області ОСОБА_4, 3-я особа - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання протиправними дій реєстратора при прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відновлення становища, що існувало до порушення, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК» Довіра та гарантія» на спірну квартиру, і набрання рішенням законної сили.

Ухвалою суду від 06 червня 2018 року провадження у даній справі було поновлено у звязку з відсутністю підстав для подальшого зупинення справи, оскільки ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року, провадження у справі за позовом ОСОБА_3 (справа №642/6550/17, провадження № 2/642/5/18) було закрито у звязку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Позовну заяву ОСОБА_3 до Зміївської міської ради Харківської області, ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно не прийнято до розгляду та повернуто заявнику. Ухвала набрала законної сили.

Ухвалою суду у даній справі від 8 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 про повторне зупинення провадження ту даній справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до вирішення справи № 642/3815/18 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», Зміївської міської ради Харківської області в особі відділу реєстрації адміністративних послуг про визнання протиправними дій державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області ОСОБА_4, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, а саме реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на квартиру, обєкт житлової нерухомості, загальна площа (кв. м): 82,1, житлова площа (кв. м): 66,4, 2-х кімнатна, за адресою: АДРЕСА_2, та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ «ВТБ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ БАНК», укладено Кредитний договір №150Ф-СК-400 , на підставі якого ОСОБА_5 отримав грошові кошти в сумі 70 000,00 доларів США.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_5 за вказаним Кредитним договором між ОСОБА_3 та ВАТ «ВТБ БАНК» було укладено Іпотечний договір №150Ф-СК-400/z1, на підставі якого в забезпечення виконання зобовязань боржника ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_3 передав в іпотеку банку нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею - 82,1 кв.м, жилою площею - 66,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. У відповідності до умов Іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_5 зобовязань за Кредитним договором, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації вищевказаного нерухомого майна в будь-який спосіб, передбачений Законом України «Про іпотеку».

За договором про відступлення права вимоги №241212ів від 24.12.2012 року ПАТ «ВТБ Банк» уступило право вимоги за кредитним та іпотечним договорами договором ТОВ «Кредекс Фінанс», а останнє за договором від 17.02.2014 року уступило право вимоги за вказаними договорами ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Представник позивача зазначає, що за даних обставин позивач має переважне право перед іншими особами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки згідно Іпотечного договору.

17 лютого 2014 року позивач у відповідності до умов Кредитного та Іпотечного договорів, ст. 37 Закону України «Про іпотеку» задовольнив свої кредиторські вимоги за рахунок предмету іпотеки, та набув право власності на вказану квартиру.

Як стало відомо позивачу, 16.07.2012 року державним виконавцем Ленінського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було винесено постанову №33432370 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яке було зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 16.07.2012 року, яким було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_3 та оголошено заборону на його відчуження, відповідно даний арешт також розповсюджується і на нерухоме майно, що станом на сьогодні вже є приватною власністю ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», а саме на вказану квартиру.

Посилаючись на норми ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України щодо захисту прав власності, положення ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» щодо права на звернення до суду з даним позовом, позивач зазначає, що арешт, накладений 16.07.2012 року на підставі постанови державного виконавця №33432370 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, порушує його майнові інтереси, як власника квартири.

В судове засіданні представник позивача не зявився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги.

Суд, вислухавши представників відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які не заперечували проти розгляду справи у відсутності представника позивача, виходячи з положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, враховуючи клопотання представникам позивача про розгляд справи у його відсутності, вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 позов не визнав, зазначив, що відповідач ОСОБА_3 оспорює право власності позивача на вказану квартиру, звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», Зміївської міської ради Харківської області в особі відділу реєстрації адміністративних послуг про визнання протиправними дій державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області ОСОБА_4, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, а саме реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на вказану квартиру, та витребування квартири з чужого незаконного володіння.

В судовому засіданні представник Ленінського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 проти позову заперечувала, пославшись на те, що виконавче провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру - відкрито на підставі заяви стягувача, та у разі зняття арешту з квартири та заборони на її відчуження не буде сплачено виконавчий збір, якій підлягає стягненню згідно з Законом «Про виконавче провадження».

Суд, опитавши представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, встановив фактичні обставини та правовідносини сторін.

01 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ «ВТБ БАНК» ( правонаступником якого є ПАТ «ВТБ БАНК») укладено Кредитний договір №150Ф-СК-400, на підставі якого ОСОБА_5 отримав грошові кошти в сумі 70 000,00 доларів США.

В забезпечення виконання зобовязань боржника ОСОБА_5 за Кредитним договором, 01.08.2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «ВТБ БАНК» було укладено Іпотечний договір №150Ф-СК-400/z1,посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, та зареєстрований в реєстрі за № 2771, на підставі якого в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_5 ОСОБА_3 передав в іпотеку банку нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею - 82,1 кв.м, жилою площею - 66,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

У відповідності до умов Іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_5 зобовязань за Кредитним договором, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації вищевказаного нерухомого майна в будь-який спосіб, передбачений Законом України «Про іпотеку».

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2010 з боржника і поручителя солідарно стягнуто заборгованість на користь ВАТ «ВТБ Банк» у розмірі 572950 грн. за вказаним кредитним договором №150Ф-СК-400 від 01.08.2008 року.

29.03.2012 року апеляційним судом Харківської області винесено рішення у справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в погашення заборгованості и на користь ПАТ «ВТБ «Банк».

24 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладений Договір про відступлення права вимоги №241212ів від 24.12.2012 року, за яким останньому було відступлено право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами.

17 лютого 2014 року та від 07.03.2014 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги, за яким останньому було відступлено право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами відповідно.

Договори про відступлення прав вимоги за іпотечним договором посвідчені нотаріально.

За даних обставин ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», має переважне право перед іншими особами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета Іпотеки згідно Іпотечного договору.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 04.07.2014 задоволена заява ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», та змінено стягувача - ПАТ «ВТБ Банк» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа №2-230/12, виданого Ленінським районним судом м. Харкова про звернення стягнення на предмет іпотеки, на ТОВ ФК «Довіра та гарантія» з урахуванням ухвали суду від 25.09.2014 року про усунення описок).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових ї прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 99465475 від 05.10.2017 03.10.2017 за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» зареєстровано право приватної власності на вказану квартиру на підставі іпотечного договору від 01.08.2008 року.

З інформаційної довідки № 99503454 від 06.10.2017 також вбачається, що державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області ОСОБА_4 внесено запис про реєстрацію права приватної власності ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на вказану квартиру на підставі іпотечного договору від 01.08.2002 р. та вказаних договорів відступлення прав за цим договором.

Згідно з вказаною інформаційною довідкою, приватним нотаріусом ОСОБА_6 на підставі іпотечного договору від 01.08.2008 року накладено заборону на відчуження вказаної квартири, а 16.07.2012 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.07.2012 Ленінським ВДВС Харківського МУЮ накладено арешт на вказану квартиру.

16.07.2012 року державним виконавцем Ленінського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було винесено постанову №33432370 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яке було зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 16.07.2012 року, номер запису про обтяження 12741165, яким було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_7 та оголошено заборону на його відчуження, відповідно даний арешт також розповсюджується і на нерухоме майно, що станом на сьогодні вже є приватною власністю ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею - 82,1 кв.м, жилою площею - 66,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги э обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

В силу положень зазначеного Закону право Іпотекодержателя є пріоритетним на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна.

Умовами Іпотечного договору, укладеного з відповідачем ОСОБА_3, а саме п.5.1, передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання (шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імен0. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється способом за вибором іпотеко держателя.

Зазначені положення Іпотечного договору узгоджуються з положеннями ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Як зазначено у п.1.3.5. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Отже, 3 жовтня 2017 року ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» у відповідності до умов Кредитного договору та Іпотечного договору, враховуючи норми ст. 37 Закону України «Про іпотеку», задовольнило свої кредиторські вимоги за рахунок Предмету іпотеки, а саме, ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло права власності на вказане нерухоме майно.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст.ст. 317, 321 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 319 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу.

Враховуючи вищевикладене, слід дійти до висновку, що арешт накладений 16.07.2012 року на підставі постанови №33432370 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження порушує майнові інтереси позивача, як власника двокімнатної квартири, загальною площею - 82,1 кв.м, жилою площею 66,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3., в частині реалізації позивачем в повній мірі права власності на вказане вище нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до частини 6 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Посилання державного виконавця на те, що не сплачено виконавчий збір, не є підставою для порушення прав власника на нерухоме майно.

Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» є обґрунтованими, доведеними і п підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6-13, 81, 258, 259, 263- 265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» задовольнити у повному обсязі.

Звільнити з-під арешту двокімнатну квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 82, 1 кв.м., жилою площею 66, 4 кв.м., яка належить на праві приватної власності ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», та зняти заборону на її відчуження, накладену на підставі постанови №33432370 Ленінського ВДВС Харківського МУЮ від 16.07.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення.

Суддя - Л.Л. Шрамко