ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1893/18 Справа № 191/4067/17 Суддя у 1-й інстанції - Кухар Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.,

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

за участю секретаря Лященко С.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення авансу, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 серпня 2015 року позивач та ОСОБА_1 домовились про купівлю-продаж земельної ділянки і домоволодіння АДРЕСА_1. У цей же день відповідачем було отримано в якості завдатку кошти в сумі 700 доларам США, про що останнім надано відповідну розписку. В момент отримання завдатку ОСОБА_1 не був офіційним власником вищезазначеного домоволодіння, оскільки не оформив свідоцтво про право спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим між ними була досягнута домовленість про те, що останній після оформлення права спадкування, отримання кадастрового номеру та оцінки майна повинен повідомити ОСОБА_2 про час та місце здійснення угоди. Однак, до теперішнього часу, тобто протягом більш ніж два роки, ОСОБА_1 не повідомив його про готовність документів та намір укласти угоду. 23 вересня 2017 року позивачем було направлено відповідачу заяву-вимогу, однак жодних дій з боку останнього, направлених на виконання зобов'язання здійснено не було. Згідно офіційного курсу НБУ 100 доларів США на 08 листопада 2017 року складає 2675 грн., 700 доларів х 26,75 грн. = 18725,00 грн.

У зв'язку з чим, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 18725,00 грн., а також, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено:

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 18725,00 грн.;

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 640,00 грн.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі, відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_2 в порядку положень ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

17 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

З огляду на те, що згідно з частиною 1 статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, суд інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - змінити в частині обґрунтування задоволення позовних вимог, відповідно з даним рішенням, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно розписки від 02 серпня 2015 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 завдаток за продаж жилого будинку в АДРЕСА_3 в сумі 700 доларів США.

Згідно заповіту від 03 листопада 2008 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, а саме: земельна ділянка розміром 0,160 га., розташована за адресою: АДРЕСА_2, для обслуговування та будівництва житлового будинку; житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2, заповідав своєму синові - відповідачу по справі ОСОБА_1

Згідно копії скріншота з сайту "Національний Банк України" офіційний курс гривні щодо іноземних валют станом на 08 листопада 2017 року курс долара становить : 100 доларів США дорівнює 2675,1287 грн.

Також, судом було встановлено, що між сторонами по справі договір - купівлі продажу жилого будинку за адресою: с. Василівка на Дніпрі по вул. Твердохлібова,35, у встановленому законом порядку укладений не був, правочин, щодо забезпечення виконання зобов'язання за договором купівлі продажу у письмовій формі не укладався.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було дійсно отримані кошти від позивача в сумі 700 доларів США, проте які за своєю правовою природою є завдатком за продаж спірної нерухомості, а так як відповідач від укладання договору купівлі-продажу відхиляється, то вказаний завдаток підлягає поверненню позивачу.

Однак, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої щодо визначення спірної суми в розмірі 700 доларів США саме завдатком, і відповідно до положень ст. 376 ЦПК України вважає за необхідне змінити рішення в частині обґрунтування задоволення позовних вимог ОСОБА_2, оскільки в контексті цивільно-правових відносин, які склалися між сторонами вказані кошти є авансом.

Так, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання (ч.1 ст. 570 ЦК України).

У випадку купівлі-продажу об'єкта нерухомості з попередньою оплатою це визначення можна розуміти так: завдаток - це грошова сума, що видається продавцю покупцем в рахунок належних з нього платежів за укладеним договором купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, на підтвердження купівлі і на забезпечення (на випадок порушення зобов'язань) виконання покупцем або продавцем умов (вже) укладеного договору.

Однією з функцій завдатку є забезпечення існуючого зобов'язання (обов'язків за договором), тобто "каральна" функція, яка полягає в тому, що: а) сума завдатку залишається у продавця, якщо порушення зобов'язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини покупця; б) продавець зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку, якщо порушення зобов'язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини продавця (ч.1 ст. 571 ЦКУ).

Визначальний фактор для можливості застосування цієї норми - це зобов'язання.

Головними ознаками завдатку та обов'язковими умовами правомірного застосування його забезпечувальної функції є: письмова форма вчинення правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань завдатком (розписка, акт, письмовий договір завдатку тощо) (ч.1 ст. 547 ЦКУ); факт укладення основного договору, наприклад, договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості, яким встановлено, що його виконання забезпечується завдатком (ч.1 ст. 548 ЦКУ).

Отже, гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи, навіть, письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця.

На відміну від завдатку акти цивільного законодавства не дають конкретного визначення терміну "аванс", однак положення частини другої статті 570 ЦК України вказують на те, що авансом вважається сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, і відносно якої встановлено, що ця сума не є завдатком.

Іншими словами, будь-які кошти, які не мають ознак завдатку, тобто: передані в рахунок належних з покупця майбутніх платежів, але до укладення основного договору; видані за домовленістю (правочином) неписьмової форми, - це аванс, який, за законом, не наділений забезпечувальними (штрафними) властивостями, а виконує лише одну функцію - платіжну.

Факт видачі авансу не зобов'язує сторони виконувати умови попередніх домовленостей.

Видавши та отримавши на стадії попередньої домовленості оплату у формі авансу сторони ще наділені правом відмовитися від укладення основного договору.

При цьому сума авансу не повинна подвоюватися - у випадку вини продавця, і не може залишатися у продавця - у випадку вини покупця.

В даному випадку ОСОБА_2 просить стягнути грошові кошти в розмірі 700 доларів США, без подвоєння їх розміру за невиконання відповідачем зобов'язань з продажу позивачу спірної нерухомості, передача яких в письмовій формі відповідним договором (договір завдатку тощо) не оформлювалась та нотаріально посвідченою не була, а тому колегія суддів приходить до висновку, що отримані ОСОБА_1 700 доларів США є авансом та підлягають стягненню з останнього на користь ОСОБА_2 саме як аванс.

Водночас, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не зазначив у рахунок чого були стягнуто 18725,00 грн.: повернення авансу, порушення грошового зобов'язання чи в рахунок повернення безпідставно набутого майна.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки вони не є підставою для скасування оскаржуваного рішення і не заперечують, а тим паче не спростовують, факту отримання відповідачем від позивача під розписку коштів в розмірі 700 доларів США, які еквівалентні сумі в 18725,00 грн. та факту невиконання апелянтом усної домовленості з ОСОБА_2 щодо продажу нерухомого майна, аванс за продаж якого і є предметом спору.

Так як матеріалами справи підтверджено факт отримання відповідачем вказаних коштів і відсутність будь яких дій з боку ОСОБА_1 на подальше укладення договору купівлі-продажу спірної нерухомості із позивачем, то позовні вимоги ОСОБА_2 щодо повернення належної йому суми коштів підлягають повному задоволенню.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для застосування норм ЦПК України, які передбачені як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року - змінити в частині обґрунтування задоволення позовних вимог, відповідно з даним рішенням.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко