Справа № 367/2100/18 Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/3207/18 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 53 16.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 серпня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., членів колегії - Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О., із участю секретаря Шуляка Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області про поновлення на роботі та скасування наказу про звільнення,

В С Т А Н О В И В :

23 березня 2017 року ОСОБА_2, звернувся до суду із названим позовом, де просив визнати незаконним та скасувати наказ начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області №51-к від 02 лютого 2018 року про його звільнення з посади головного спеціаліста відділу фінансового контролю та аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України,

поновити ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста відділу фінансового контролю та аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області,

допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до наказу начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області №213-к від 31 липня 2017 року позивача призначено на посаду головного спеціаліста відділу контрольно-ревізійної роботи та аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області в порядку переведення з 01 серпня 2017 року.

Через непорозуміння на роботі, позивач 01 лютого 2018 року подав заяву на ім'я начальника управління про звільнення його з займаної посади за угодою сторін з 02 лютого 2018 року.

02 лютого 2018 року він через пошту направив заяву на ім'я начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області про те, щоб останній не розглядав раніше подану заяву про звільнення від 01 лютого 2018 року, оскільки він з 02 лютого 2018 року знаходиться на лікарняному.

Шляхом направлення такої заяви відповідачу, позивач фактично повідомив роботодавця про обставину того, що у нього відсутній намір та волевиявлення на звільнення з займаної посади за угодою сторін.

Наведені обставини стверджуються заявою на ім'я начальника управління від 02 лютого 2018 року, рекомендованим повідомленням, фіскальним чеком від 02 лютого 2018 року.

Однак, до даного часу позивач відповіді на своє звернення не отримав.

ОСОБА_2 перебував на лікарняному з 02 лютого 2018 року по 16 лютого 2018 року і з 17 лютого 2018 року по 21 лютого 2018 року, відповідно.

В день подання заяви про звільнення ( 02 лютого 2018 року ) та в день видачі відповідного наказу про звільнення ( 02 лютого 2018 року ) ОСОБА_2 перебував на денному стаціонарному лікуванні в Ірпінській міській поліклініці.

Крім того, 02 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до начальника управління, яка була надіслана по пошті, де він просив не розглядати свою заяву про звільнення.

Таким чином, на момент подання заяви про звільнення за угодою сторін ( 02 лютого 2018 року ) та винесення відповідного наказу про звільнення ( 02 лютого 2018 року ) у ОСОБА_2 не було волевиявлення на звільнення за угодою сторін.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області №51-к від 02 лютого 2018 року про звільнення ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста відділу фінансового контролю та аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області на підставі ч.1 п.1 статті 36 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста відділу фінансового контролю та аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що останнім робочим днем позивача було 02 лютого 2018 року, він був протабельований та йому були виплачені кошти, хоча фактично позивача на робочому місці не було, так як він перебував на лікарняному.

Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, чи фізичною особою.

За угодою сторін розірвання трудового договору, укладеного як на невизначений так і на визначений строк, допускається при досягненні домовленості між працівником і роботодавцем у будь - який час і у строк, визначений сторонами.

Доказів такої домовленості про звільнення позивача за згодою сторін судом не встановлено.

Трудову книжку позивач не отримав до цього часу.

Згідно наданих лікарняних листів, позивач перебував на лікарняному до 28 лютого 2018 року і до роботи мав приступити до 01 березня 2018 року.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат.

Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті.

У разі повторної неявки працівника ( його представника ) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, відповідно до наказу начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області №213-к від 31 липня 2017 року позивача призначено на посаду головного спеціаліста відділу контрольно-ревізійної роботи та аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області в порядку переведення з 01 серпня 2017 року ( а.с. 23 ).

ОСОБА_2 02 лютого 2018 року звернувся до начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області з заявою про звільнення з займаної посади за згодою сторін з 02 лютого 2018 року ( а.с. 25 ).

02 лютого 2018 року наказом начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області №51-к ОСОБА_2, у повній відповідності до досягнутої домовленості між сторонами та вимог чинного законодавства, звільнено з посади головного спеціаліста за згодою сторін, відповідно до п. 1ч. 1 ст. 36 КЗпП України, і того ж дня - йому направлено лист про необхідність отримання трудової книжки ( а.с. 24, 57 ).

Окрім цього, 23 лютого 2018 року ОСОБА_2 о 12 годині 25 хвилин було запропоновано ознайомитися з наказом від 02 лютого 2018 року №51-к «Про звільнення ОСОБА_2», отримати трудову книжку та розписатися в книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, як підтвердження її отримання, однак останній відмовився від запропонованого ( а.с. 56 ).

Не погодився позивач отримати трудову книжку та розписатися в книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, як підтвердження її отримання, і 03 березня 2018 року ( а.с. 61 ).

Окрім цього, до матеріалів справи долучені копії лікарняних листів, відповідно до яких, позивач перебував на лікарняному з 02 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року і до роботи мав приступити 01 березня 2018 року ( а.с. 14, 15 ).

Разом з цим, як вбачається з табелю обліку використання робочого часу за лютий 2018 року ОСОБА_2 в день звільнення був присутній на робочому місці повний робочий день - 8 годин, отримав заробітну плату ( а.с. 55 ).

При цьому, на переконання апеляційного суду, факт перебування позивача 02 лютого 2018 року, в день звільнення, на лікарняному також спростовується матеріалами справи, зокрема, його заявою про звільнення, яка датована 02 лютого 2018 року.

Крім цього, як вбачається з заяви позивача від 23 лютого 2018 року, ним зазначено, що заяву про звільнення ним подано саме 02 лютого 2018 року ( а.с. 66 ).

Окрім іншого, в цій заяві зазначено, що в подальшому ним направлено заяву в якій він просив не розглядати раніше подану заяву про звільнення за власним бажанням, оскільки він перебуває на лікарняному з 02 лютого 2018 року ( там же ).

Проте, заява позивача щодо відкликання заяви про звільнення за власним бажанням, подана 02 лютого 2018 року, була отримана відповідачем лише 05 лютого 2018 року ( а.с. 13, 66, 68, 69-70 ).

Таким чином, на думку апеляційного суду, 02 лютого 2018 року відповідачу не було відомо про зміну волі позивача і, як наслідок, при його звільненні дотримано положення ст.ст. 36, 38 КЗпП України та звільнення відбулося у строк, про який він просив - 02 лютого 2018 року.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів повідомлення відповідача 02 лютого 2018 року щодо зміни волі позивача з приводу його звільнення за власним бажанням на момент винесення оскаржуваного наказу - 02 лютого 2018 року.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне також зазначити і ту обставину, що представники відповідача суду апеляційної інстанції повідомили про завершення службової перевірки щодо лікарняних листків позивача, за результатами якої зроблений висновок про необгрунтованість їх видачі.

За таких обставин, суд першої інстанції, з точки зору апеляційного суду, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які не доведені, зробив висновки, що не відповідають обставинам справи, і, без додержання норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 36, 38, 47 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення зазначених норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, знайшли своє підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції.

Відповідно, апеляційні вимоги апелянта, на переконання суду другої інстанції, підлягають задоволенню згідно ст.ст. 36, 38, 47 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, а відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Окрім іншого, доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ( а.с. 126-129 ), зокрема, про те, що ним 01 лютого 2018 року подано заяву про звільнення та вона 02 лютого 2018 року була передана начальнику управління в той час, коли він перебував на лікарняному, ним 02 лютого 2018 року подано заяву з проханням не розглядати заяву про звільнення, відсутність домовленості між ним та роботодавцем щодо звільнення, з точки зору суду другої інстанції і в силу викладеного, не відповідають дійсності та не спростовують висновків апеляційного суду про необхідність задоволення апеляційних вимог, визнаних ним за вказаних обставин обґрунтованими.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області задовольнити. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області про поновлення на роботі та скасування наказу про звільнення скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Т.Ц. Кашперська

В.О. Фінагеєв