Справа №:755/5765/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" вересня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Бурячек О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву ПАТ КБ «ПриватБанк», заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред'явлення виконачого документа до виконання,-

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Арзієва В.В., заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання № 755/5765/14-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Арзієва В.В. посилається на наступне, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.04.2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договорм - задоволено. У 2014 році представником позивача отримано виконавчий лист по справі для пред'явлення на виконання до ДВС Дніпровського районного управління юстиції міста Києва Головного територіального управління юстиції міста Києва. Однак, під час поштової пересилки виконавчий лист було втрачено та у зв'язку з чим строк пред'явлення виконавчого документа до виконання було пропущено.

Заінтересована особа - ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у заяві докази для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, суд дійшов висновку, що заява представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Арзієва В.В. про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Як встановлено п. 17.4 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Як передбачено частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно пункту першому частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, серед іншого, виконавчі листи, що видаються судами.

Судом встановлено, що 24 квітня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.10.2012 року у розмірі 8301,03 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн., а всього на загальну суму 8544 (вісім тисяч п'ятсот сорок чотири) грн. 63 коп. (а.с. 49-52)

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами відповідно до ч. 1 ст.18 Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі №1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

За змістом положень ч. 1 ст. 431 Цивільного процесуального кодексу України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти дії.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Держаний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Аналізуючи норми Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 39 цього Закону; повернення виконавчого документу стягувачу - згідно із статтею 37 цього Закону; повернення виконавчого документа досуду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 38 цього Закону.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що заява представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Арзієва В.В. про видачу дубліката виконавчого листа є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки представником ПАТ КБ «ПриватБанк» Арзієвим В.В., не долучено належних доказів, які б мали підтвердити обставини втрати виконавчого документа, крім того, не зазначено на якій стадії перебуває виконавче провадження, а у разі закінчення виконавчого провадження - не надано постанову про закінчення виконавчого провадження з визначеною сумою заборгованості, яка виникла у боржника.

Як перебачено частиною першою ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції яка діяла на момент винесення рішення суду, виконавчі листи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку зяаву в десятиденний строк, якщо інше не встановлено законом.

Як передбачено частиною першою статті 433 Цивільного процесуального кодексу України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Однак, за відсутності встановлених обставин, які слугували підставою для видачі дубліката виконавчого листа, суд не убачає підстав для вирішення питання про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, оскільки вказана вимога є похідною та безпосередньо залежить від з'ясування обставин втрати виконавчого листа, та підстав видачі дублікату виконавчого листа.

Враховуючи наведене та керуючись п 9, п. 17.4 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 3, 260, 261, , 354, 431 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Уразі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я ь