печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі - Ясеновенко К.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача І - Чумакової М.В.,

представника відповідача ІІ - Ферштеї А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок допущеною бездіяльності управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4, яка полягала у неповерненні йому майна у виконавчому провадженні №46234623 і невиконанні ухвали суду понад рік, а також посилається на те, що факт завдання йому моральних страждань не підлягає доказуванню, адже, встановлений ухвалою апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року у справі №753/15024/16-ц за скаргою позивача на дії (бездіяльність) начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4, начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_5 щодо невиконання ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2015 року у справі № 753/4731/15-ц в рамках виконавчого провадження № 46234623 від 29 січня 2015 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з наведених підстав.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, вказуючи на безпідставність заявлених позивачем позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та думку представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року, якою відмовлено в задоволенні скарги останнього на дії (бездіяльність) начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4, начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_5 щодо невиконання ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2015 року у справі № 753/4731/15-ц, якою частково задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_6 при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 січня 2015 року та постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 13 лютого 2015 року у виконавчому провадженні №46234623, а постанову про відкриття виконавчого провадження від 29 січня 2015 року та постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 13 лютого 2015 року у вказаному виконавчому провадженні скасовано, в решті вимоги скарги залишено без розгляду.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що внаслідок неповернення майна у виконавчому провадженні №46234623 і невиконанні ухвали суду від 17 квітня 2015 року у справі № 753/4731/15-цпонад рік, йому завдано моральних страждань, що на його думку в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України (в редакції чинній на момент подання позову) не підлягає доказуванню, адже, встановлено ухвалою апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року у справі №753/15024/16-ц, а відтак вказує, що йому спричинено моральну шкоду.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1173 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, з огляду на положення ст. 1173 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, наданою позивачем копією ухвали апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року, якою скасовано ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 щодо невиконання ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2015 року у справі № 753/4731/15-ц та посилань позивача щодо того, що факт завдання йому моральної шкоди встановлений означеним рішенням судута в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України (в редакції чинній на момент подання позову) не підлягає доказуванню не можуть бути прийняті судом, як складовий елемент обґрунтування позовних вимог, адже, не може слугувати підтвердженням факту наявності причинного зв'язку між шкодою у визначеному ним розмірі і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, а встановлює лише обставини при яких було таку шкоду заподіяно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1173 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 76-81, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду міста Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення буде складено 09 серпня 2018 року.

Суддя В. А. Писанець