справа № 2/325/488/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2018 року смт. Приазовське
Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Васильцової Г.А., секретарі Міняйло А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Приазовського районного суду в с. Приазовське Запорізької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом
представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратило право на користування житловим приміщенням, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приазовський районний відділ Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області, Орган опіки та піклування Приазовської районної державної адміністрації,
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та просить визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є власницею будинку АДРЕСА_1. З 1997 року у зазначеному будинку були зареєстровані син, невістка та онук ОСОБА_1, які два роки тому виїхали з будинку та до сьогодні в ньому не проживають. Фактичне місце проживання їх невідоме. Згідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. У зв'язку з тим, що відповідачі не проживають понад 2 роки у будинку ОСОБА_1 просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком позивача.
Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.
Представник позивача та позивачка в судове засідання не з'явилися, від представника позивача - адвоката ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, підтримують заявлені вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідачі у судове засідання не з?явився, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи; не повідомили суд про причину своєї неявки; відзив на позов не надали.
Представник третьої особи - Приазовського районного відділу Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області у судове засідання не з'явився, надали суду пояснення, що відповідно до змін до ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» УДМС України в Запорізькій області та його територіальними підрозділами реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання не здійснюють, а тому їх залучення до справи у якості третьої особи є недоцільним.
Представник третьої особи - Приазовської районної державної адміністрації в особі органу опіки та піклування у судове засідання не з'явився, проте надав суду висновок комісії з питань захисту прав дітей Приазовської райдержадміністрації.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав:
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 - позивач по справі є власником житлового будинку АДРЕСА_1, про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.12.2003 року/а.с. 7/, копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с. 8/..
Згідно витягу з домової книги житлового будинку /а.с. 9-10/, з 27.06.1997 року зареєстроване проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є сином позивачки.
Відповідно до довідок з Добрівської сільської ради /а.с. 21, 22/ за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 29.10.2009 року, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Згідно довідки виконавчого комітету Добрівської сільської ради Приазовського району за № 440 від 12.09.2018 року /а.с. 12/ ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, проте за вказаною адресою не проживають.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.
Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК України;ст. 405 ЦК України).
Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі N 6-57цс11.
Таким чином, ОСОБА_1, як власник житлового будинку, має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм належним майном на свій розсуд, і має право вимагати усунення перешкод у здійсненні своїх прав, а відповідачі в свою чергу порушують право позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, в будинку позивачки зареєстрована неповнолітня дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, якого теж позивачка просить визнати таким, що втратив право користування житловим будинком.
Частиною четвертою статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Згідно з положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Реєстрація неповнолітнього ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, була вчинена за згодою всіх членів сім'ї, і це надає можливість батькам неповнолітньої дитини реалізовувати права на виховання, навчання та лікування своєї дитини за місцем реєстрації - у дитячих садочках, школах, лікарнях, тощо.
Згідно висновку комісії з питань захисту прав дітей Приазовської райдержадміністрації за № 10 від 22.11.2018 року, комісія вважає за доцільне не визнавати малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: будинок АДРЕСА_1.
Аналізуючи зібрані у справі докази, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що батьки дитини мають своє власне житло і відповідно мають можливість забезпечити реєстрацію своєї дитини - неповнолітнього сина - ОСОБА_5 на теперішній час.
А тому, в разі зняття неповнолітньої дитини з реєстраційного обліку з будинку тягне позбавлення можливості та права на реалізацію законних прав дитини, тобто, це суперечить інтересам дитини.
За таких обставин, вимога про визнання неповнолітнього ОСОБА_5 втратившим право користування житловим приміщенням у житловому будинку за даних конкретних обставин направлено всупереч інтересів неповнолітньої дитини, а тому, як орган опіки та піклування, так і суд, не може визнати обґрунтованими вимоги позивача в цій частині, а тому задоволенню не підлягають.
Проте, підлягають задоволенню вимоги щодо визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втратившими право на користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1, що підтверджується зібраними у справі доказами та не суперечить вимогам чинного законодавства.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81-82, 89, 223, 247, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд
Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратило право на користування житловим приміщенням, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приазовський районний відділ Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області, Орган опіки та піклування Приазовської районної державної адміністрації, - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його складення, апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 15.5) п.п. 15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України (в новій редакції), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Дата складення рішення суду 10.12.2018 року.

Суддя Г.А. Васильцова