Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 175/4543/13-ц

провадження № 61-19844св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року у складі судді Борисова С. А. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Петешенкової М. Ю., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до ОСОБА_2 про виділ в натурі 1/2 частини домоволодіння, припинення права спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що в добровільному порядку не може дійти згоди з відповідачем щодо користування належним сторонам на праві спільної часткової власності домоволодінням по вулиці Звьоздній, 12 в смт Слобожанське (колишнє смт Ювілейне) Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила припинити право спільної часткової власності сторін на вищевказане домоволодіння, розподілити його в натурі між співвласниками відповідно до висновку експертизи № 6300/6301/6302-15, визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташоване вказане нерухоме майно, витрати на переобладнання (реконструкцію) домоволодіння в сумі 101 992 грн покласти порівну на сторін, стягнути з неї на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації за відступ від ідеальних часток 19 153 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року, з урахування ухвал цього суду від 13 жовтня 2016 року та від 24 лютого 2017 року про виправлення описок, позов задоволено. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння № 12 по вулиці Звьоздній у смт Слобожанське (колишнє смт Ювілейне) Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Виділено ОСОБА_1 в натурі 1/2частину в домоволодінні, а саме квартиру НОМЕР_1, яка в додатку зафарбована блакитним кольором і складається із: приміщення 1-1 площею 1,8 кв.м; приміщення 1-2 площею 0,9 кв.м; приміщення 1-3 площею 20,7 кв.м; приміщення 1-4 площею 18,6 кв.м; приміщення 1-5 площею 57,2 кв.м; приміщення 1-6 площею 1,4 кв.м; приміщення 1-7 площею 1,9 кв.м; приміщення 1-8 площею 1,8 кв.м; на цокольному поверсі: приміщення 1-15 площею 9,0 кв.м; приміщення 1-16 площею 6,7 кв.м; приміщення 1-17 площею 8,9 кв.м; приміщення 1-18 площею 21,8 кв.м; приміщення 1-23 площею 5,3 кв.м; в прибудові літера а1: приміщення 1-18 площею 12,4 кв.м, частина приміщення гаража, всього площею 168,40 кв.м, 1/2 частину ганку; ганок; навіс літера а2; надвірні будівлі та споруди: 1/2 частинузливної ями ЗЯ, 1/2 частину зливної ями ЗЯ1, 1/2 частину оглядового колодязя ОК, 13,4 м огорожі № 1, ворота № 2, 1/2частину хвіртки № 3, 34,90 м огорожі № 4, стінки підпірні № 6, 1/2 частину огорожі 3 7, 1/2частину хвіртки № 8, 160,90 м замощення І.

Вартість 1/2 частини вказаного домоволодіння, а саме квартири № 1, яка виділяється ОСОБА_1, складає 2 052 713 грн, що на 19 153 грн більше ідеальної частки (2 033 560 грн).

Виділено ОСОБА_2 квартиру НОМЕР_2 у домоволодінні, яка в додатку зафарбована жовтим кольором та складається із: приміщень в житловому будинку літера «А-2» з прибудовою літера «а» на II поверсі: приміщення 1-9 площею 22,5 кв.м; приміщення 1-10 площею 9,5 кв.м; приміщення 1-11 площею 17,4 кв.м; приміщення 1-12 площею 26,2 кв.м; приміщення 1-13 площею 14,6 кв.м; приміщення 1-14 площею 16,0 кв.м; на цокольному поверсі: приміщення 1-19 площею 22,7 кв.м; приміщення 1-20 площею 13,6 кв.м; приміщення 1-22 площею 5,8 кв.м; приміщення 1-24 площею 4,8 кв.м; в прибудові літера «а»: приміщення 1-21 площею 14,5 кв.м; всього площа квартири НОМЕР_2 складає 167,60 кв.м; надвірні будівлі і споруди: 1/2частину ґанку; вольєр літера Б; 1/2частину зливної ями ЗЯ; 1/2 частину зливної ями ЗЯ1; 1/2 частину оглядового колодязя ОК; 8,4 м огорожі № 1; 1/2 частину хвіртки № 3; 89,25 м огорожі № 4; 1/2частину огорожі № 7; 1/2 частину хвіртки № 8; 59,0 м змощення І.

Вартість 1/2 частини вказаного домоволодіння, а саме квартири НОМЕР_2, з надвірними будовами та спорудами, які виділяються ОСОБА_2, складає 2 014 407 грн, що на 19 153 грн менше ідеальної частки (2 033 560 грн).

Згідно з висновком додаткової комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 29 березня 2016 року № 6300/6302-15 необхідно провести наступні переобладнання:

- для відокремлення квартир співвласників між 1-м та 2-м поверхами в приміщенні 1-9 закласти міжповерховий сходовий проріз;

- на цокольному поверсі закласти дверний проріз між приміщеннями 1-15, 1-24;

- для доступу до квартири ОСОБА_2 необхідно облаштувати сходовий марш на другий поверх із зовнішньої сторони приміщення № 1-9, при цьому віконний проріз приміщення 1-9 переобладнати у дверний та вставити дверний блок;

- для входу в приміщення квартири НОМЕР_2 на цокольному поверсі в приміщенні 1-21 облаштувати дверний проріз, встановити дверний блок та побудувати сходовий марш;

- приміщення 1-11 обладнати під кухню;

- ОСОБА_1 забезпечити безперешкодний доступ ОСОБА_2 до зливної ями ЗЯ, оскільки дана споруда виділяється в спільне користування співвласників домоволодіння, але при запропонованому варіанті порядку користування земельною ділянкою розташована на частині земельної ділянки, яка виділяється у користування ОСОБА_1;

- ОСОБА_2 у разі необхідності забезпечити доступ ОСОБА_1 до оглядового колодязя ОК, оскільки дана споруда виділяється в спільне користування співвласників домоволодіння, але при запропонованому варіанті порядку користування земельною ділянкою розташована на частині земельної ділянки, яка виділяється у користування ОСОБА_2

Усі запропоновані переобладнання житлового будинку необхідно робити до вимог ДБН А.3.1-5-09 «Організація будівельного виробництва». Дозвіл на виконання будівельних робіт надається Державною архітектурно-будівельною інспекцією України на підставі затвердженої у встановленому порядку проектної документації, при наявності дозволу виконкому місцевої ради народних депутатів, газового господарства і держпожежінспекції.

Для облаштування сходових маршів, переобладнання віконного прорізу в дверний, облаштування дверного прорізу на цокольному поверсі, інших будівельних робіт необхідно звернутися у відповідні установи, які мають ліцензії для виконання проектів та розробити проектно-кошторисну документацію на вищезазначені види будівельних робіт. На підставі складеної проектної документації виконувати переобладнання.

Для визначення можливості відокремлення систем газопостачання, водопровідної каналізаційної системи, електрообладнання, вартість будівельних робіт по переобладнанню та щодо вартості виконання даних робіт необхідно звернутися у відповідні установи, які мають ліцензії для виконання проектів, проведення даного виду робіт тощо. До проведення робіт по відокремленню інженерних мереж, користування мережами спільне.

Згідно з наданими на дослідження матеріалами цивільної справи запропонований варіант розподілу житлового будинку погоджено з відділом регіонального розвитку містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства, Ювілейною селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Дніпропетровським міськрайонним відділом Головного управління Держтехногенбезпеки у Дніпропетровській області, Дніпропетровською районною санітарною епідеміологічною станцією Дніпропетровській області.

Витрати на переобладнання (реконструкцію) у спірному домоволодінні

відповідно до висновку експертизи № 6300/6301/6302-15 в сумі 101 992 грн покладено порівну на сторони.

Визначено порядок користування земельною ділянкою при вказаному домоволодінні наступним чином:

- виділено ОСОБА_1 в користування земельну ділянку, яка позначена в додатку № 3 до висновку експертизи № 6300/6301/6302-15 синім кольором;

- виділено ОСОБА_2 земельну ділянку, позначену жовтим кольором;

- земельну ділянку, позначену рожевим кольором, залишено в спільному користуванні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок відступу від ідеальних часток грошову компенсацію у сумі 19 153 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у загальній сумі 23 272 грн 04 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції врахував висновок судової будівельно-технічної експертизи № 6300/6301/6302-15 та виходив з того, що застосований варіант поділу спірного домоволодіння найбільше відповідає інтересам співвласників і фактичному користуванню ними цим майном.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

У лютому 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що розгляд справи судом першої інстанції проведено без участі відповідача, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи. Спірний житловий будинок не перебуває у спільній частковій власності сторін. За позивачем не зареєстроване право власності на цей будинок, вона не сплачує житлово-комунальні послуги і не несе витрат на утримання будинку. Відповідача не було повідомлено про час проведення судової експертизи. У справі відсутні документи про погодження розподілу будинку з відповідними органами. Сторони не є власниками земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 25 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 квітня 2018 року справу № 175/4543/13-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді не надійшло відзивів на касаційну скаргу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2011 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, Виконавчого комітету Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання частково недійсними договору купівлі-продажу житлового будинку, свідоцтва про право власності на домоволодіння, рішення сесії селищної ради і його скасування, державного акта на право приватної власності на землю і його скасування, рішення виконавчого комітету селищної ради і його скасування, про визнання недійсним і скасування державного акта на право приватної власності на землю, про визнання права власності на частину житлового будинку і земельної ділянки, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і домоволодінням шляхом вселення задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 власником якого був ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 грудня 2005 року. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки за вищевказаною адресою, власником якої був ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності серії НОМЕР_3, виданого 28 грудня 2002 року Ювілейною селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5991.

Відповідно до частини третьої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Стаття 321 ЦК України закріплює принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності припиняється.

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (частина перша статті 183 ЦК України).

Виходячи з аналізу статей 183, 364, 367 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилося. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до цих часток.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частину жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану житлового будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежилі, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як жилі через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз було проведено додаткову комісійну судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої 29 березня 2016 року складено висновок № 6300/6301/6302-15.

Згідно з указаним висновком розподіл спірного житлового будинку в натурі між двома співвласниками з розрахунку рівності їх часток без залишення у спільному користуванні будь-яких приміщень технічно можливий, але з незначним відступом від ідеальних часток та необхідними переобладнанням для відокремлення двох квартир. Розподіл домоволодіння в натурі без залишення у спільному користуванні будь-яких господарських споруд технічно неможливий, можливо лише визначити порядок користування даним домоволодінням з незначним відступом від ідеальних часток. Експертом визначено один оптимальний варіант з урахуванням погодженого варіанту первинної експертизи від 24 серпня 2012 року (№ 2633/2634/2635-12) розподілу житлового будинку та один варіант порядку користування домоволодінням з незначним відступом від ідеальних часток.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з вищенаведеним висновком додаткової комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 29 березня 2016 року № 6300/6301/6302-15 площа земельної ділянки домоволодіння по вулиці Звьоздній, 12 у смт Слобожанське (колишнє смт Ювілейне) Дніпропетровського району Дніпропетровської області складає 1 284 кв.м відповідно до наданого кадастрового плану з урахуванням меж земельної ділянки, які встановлені до кадастрових даних. Експертом запропоновано варіант порядку користування земельною ділянкою відповідно до варіанту користування домоволодіння - 1/2 та 1/2 частки. Порядок користування вказаною земельною ділянкою між співвласниками визначений у додатку № 3 до експертизи.

З огляду на викладене суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач є власником 1/2 частини спірного домоволодіння з господарськими спорудами і бажає користуватися належною їй власністю, тому не може бути позбавлена такого права чи обмежена у його здійсненні, а відповідач перешкоджає цьому. Поділ спірного житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, здійснені з урахування висновку додаткової комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 29 березня 2016 року № 6300/6301/6302-15.

Судами повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дано їм належну правову оцінку згідно зі статтями 57-60, 212-215, 303, 304, 315 ЦПК України 2004 року, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що розгляд справи судом першої інстанції проведено за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, є безпідставними з огляду на таке.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З матеріалів справи встановлено, що представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 неодноразово приймав участь у судових засіданнях під час нового розгляду справи місцевим судом (11 грудня 2013 року, 09 січня, 24 січня, 24 лютого, 15 квітня, 27 травня, 10 грудня 2014 року, 31 березня 2015 року), що підтверджується журналами судових засідань та повідомленнями про час та місце розгляду справи.

Також у матеріалах справи наявна газета «Вісті Придніпров'я» від 26 травня 2016 року № 38 (1737), в якій міститься оголошення про виклик ОСОБА_2 у відкрите судове засідання на 09 червня 2016 року.

Таким чином, представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 та сам ОСОБА_2 були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи судом першої інстанції.

Неодноразові неявки належним чином повідомлених представника позивача та самого позивача в судові засідання у цій справі не свідчать про порушення судом норм матеріального права при її вирішенні.

Справа перебувала на новому розгляді в суді першої інстанції з вересня 2013 року і у відповідача та його представника було достатньо часу (понад 2 роки) для надання всіх пояснень і доказів, які вони вважали за доцільне надати суду.

Крім того, представник відповідача та сам відповідач не були позбавлені можливості реалізувати надані їм законом процесуальні права під час розгляду справи апеляційним судом.

Посилання у касаційній скарзі на те, що спірний житловий будинок не перебуває у спільній частковій власності сторін, а сторони не є власниками земельної ділянки, на якій розташований будинок, є безпідставними та спростовуються рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2011 року, яким зокрема за ОСОБА_1 було визнано право власності 1/2 частину спірного житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований.

Аргументи касаційної скарги про те, що відповідач не був повідомлений про дату і час проведення судової експертизи, не заслуговують на увагу та спростовуються ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року, якою зобов'язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 та експертам (спеціалістам) з виготовлення технічної документації (геодезії) вільний доступ у домоволодіння по вулиці Звьоздній, 12 в смт Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області для проведення геодезичної зйомки та виготовлення технічної документації.

Отже, ОСОБА_2 був обізнаний про час проведення судової експертизи.

Доводи касаційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні документи про погодження розподілу спірного житлового будинку з відповідними органами, спростовуються матеріалами справи, в якій наявні погодження Відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства, Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Головного управління Держтехногенбезпеки у Дніпропетровській області, Дніпропетровської районної санітарно-епідеміологічної станції Дніпропетровської області про можливість розподілу спірного житлового будинку. Решта необхідних для поділу будинку дозволів та погоджень мають бути отримані сторонами в процесі виконання рішення суду, про що зазначено в його резолютивній частині.

Посилання у касаційні скарзі на те, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції суперечить чинному законодавству є неспроможними з таких підстав.

Відповідно пункту 4 статті 215 ЦПК України 2004 року рішення суду складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням: висновку суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку суду по суті позовних вимог; розподілу судових витрат; строку і порядку набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Резолютивна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції в цілому відповідає вищенаведеним вимогам процесуального законодавства.

В силу вимог частини другої статті 410 ЦПК України зайва деталізація наведених у рішенні висновків не є підставою для скасування правильного по суті і законного рішення з одних лише формальних міркувань.

Крім того, відповідно до частини першої статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Як роз'яснено у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

З урахуванням викладеного, якщо рішення суду є незрозумілим для відповідача, він має право звернутися до суду із заявою про його роз'яснення.

Обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суди дотрималися встановленого статтею 212 ЦПК України 2004 року принципу оцінки доказів, згідно з яким суди на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду справи аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення відповідають принципам верховенства права, справедливості, добросовісності та розумності й підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Виконання оскаржуваного судового рішення місцевого суду було зупинено ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2017 року. Тому у зв'язку із залишенням касаційної скарги без задоволення необхідно поновити їх виконання.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак Г. І. Усик