Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 367/2733/15-ц

провадження № 61-13572св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Ірпінська міська рада Київської області, Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області,

треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2015 року в складі судді Шестопалової Я. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2016 року в складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Волохова Л. А., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ірпінської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання незаконними та скасування рішень.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 24 лютого 2015 року виділено ОСОБА_2 в окреме домоволодіння частину житлового будинку під літ. «А» на АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 0,0403 га, а саме: частину приміщення № 2-4 площею 28,3 кв. м, приміщення № 2-5 площею 5,8 кв. м, загальною площею 34,1 кв. м, та присвоєно виділеній частині житлового будинку та земельній ділянці нового адресного АДРЕСА_2. Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 25 лютого 2015 року надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,0403 га в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою.

ОСОБА_1 вказувала, що зазначені рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області та Ірпінської міської ради Київської області є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки при їх винесенні не було враховано вимог закону щодо неможливості виділення частки з недобудованого житлового будинку, який не введений в експлуатацію, та присвоєння йому нової адреси як новоствореному об'єкту нерухомого майна. Також зазначала, що між співвласниками не узгоджені межі земельної ділянки, у зв'язку з чим неможливо надати ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки. При винесенні оспорюваних рішень відповідачами були порушені її права, як співвласника нерухомого майна.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила: визнати незаконними та скасувати рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 24 лютого 2015 року та рішення Ірпінської міської ради Київської області від 25 лютого 2015 року.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 24 лютого 2015 року № 54/14, яким було виділено ОСОБА_2 в окреме домоволодіння частину житлового будинку літ. «А», розташованого на АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0403 га, а саме: частину приміщення № 2-4 площею 28,3 кв. м, приміщення № 2-5 площею 5,8 кв. м, загальною площею 34,1 кв. м, та присвоєння виділеній частині житлового будинку та земельній ділянці площею 0,0403 га нового адресного номеру АДРЕСА_1 Київської області, іншу частину будинку загальною площею 141,9 кв. м з відповідними будівлями і спорудами розташовану на АДРЕСА_1 при обліку слід вважати цілим домоволодінням за старою адресою.

У задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Ірпінської міської ради Київської області від 25 лютого 2015 року № 4776-67-6 про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,0403 га в натурі ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що виділ в натурі частки в будинку АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, не здійснювався, та на теперішній час його право на цю частку не припинено, тому рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 24 лютого 2015 року не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проведено поділ незакінченої будівництвом частини будинку, однак питання про визнання права власності на новостворене нерухоме майно та припинення права спільної часткової власності вказаних осіб на належні їм частки в нерухомому майні - житловому будинку АДРЕСА_1, не вирішувалось. Будівництво частини вказаного житлового будинку незавершене, новостворене нерухоме майно не введено в експлуатацію, а отже перебудована частина будинку на теперішній час не набула юридичного статусу житлового будинку, не є об'єктом права власності та не може бути предметом поділу чи виділу.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року, яке набрало законної сили та має преюдиційне значення для вирішення даної справи, ОСОБА_2 виділено конкретно визначені приміщення у спірному будинку. Цим судовим рішенням встановлено, що можна визначити окремі частини, що підлягають поділу. Проте під час розгляду справи суди всупереч вимогам частини третьої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) залишили поза увагою встановлені рішенням апеляційного суду в справі № 2-78/12 обставини та дійшли протилежних висновків. Суди дійшли помилкового висновку, що частина житлового будинку на АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, та неправильно застосували до спірних правовідносин статті 364, 376 ЦК України, оскільки рішенням суду, яке має преюдиційне значення для вирішення даної справи, встановлено, що здійснення добудов та перебудов до частини житлового будинку, який належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, здійснювалось на підставі дозволів Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 25 листопада 2003 року та від 29 березня 2005 року. Визначаючи незаконним рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, суди не зазначили, яку саме невідповідність прийнятого рішення Конституції або законам України встановили в розумінні частини 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У червні 2016 року ОСОБА_1 подала до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що рішенням Апеляційного суду Київської області Київської області від 21 листопада 2013 року в справі № 2-78/12 не приймалася до уваги технічна можливість завершення будівництва окремих частин будинку кожною особою окремо. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не мають дозволу на добудову квартир. На момент набуття спірного майна його площа становила 58 кв. м, а в подальшому після переобладнання його площа становить 99,9 кв. м. Збудована частина будинку не прийнята в експлуатацію. Поділ та виділ самочинно збудованих об'єктів нерухомості є неможливим. Чинним законодавством не передбачено виділення в окреме домоволодіння частини квартири у багатоквартирному будинку.

15 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суди встановили, що 20 грудня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до договору дарування від 20 грудня 2003 року отримали в дар від ОСОБА_6 в рівних частинах кожний 9/20 частин житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель жилою площею 73,4 кв. м, загальною площею 135,2 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1.

Вказаний договір було зареєстровано Ірпінським бюро технічної інвентаризації 10 січня 2004 року, за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 9/40 частин вказаного будинку за кожним. 11/20 частин спірного будинку належить ОСОБА_3

Згідно з архівним витягом з рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 25 листопада 2003 року ОСОБА_6 дозволено замість приміщень № 2-2 площею 10,9 кв. м., І площею 3,8 кв. м, виконати добудову розміром 6,70 кв. м на 10,70 кв. м, де обладнати в приміщення № 2-6 площею 7,4 кв. м, ванну кімнату, в добудові обладнати кухню-столову, прихожу загальною площею 48 кв. м, передпокій № 2-5 переобладнати під житлову кімнату, розширивши її за рахунок приміщення № 2-4 площею 6,5 кв. м до площі 13,2 кв. м, житлова площа по квартирі № 2 після реконструкції та добудови становитиме 29,8 кв. м, загальна площа 85,2 кв. м.

Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 29 березня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво сараю, бані, літньої кухні, а також дозволено переобладнати житлову кімнату № 2-1 площею 16,6 кв. м під гараж з розширенням за рахунок добудови площею 2,50 кв. м на 4,50 кв. м. Зобов'язано вказаних осіб підсилити суміжну перегородку з квартирою № 1 матеріалами, які забезпечують нормативні вимоги щодо теплотехнічних та акустичних характеристик. Також зобов'язано внести зміни в поетажний план домоволодіння через Ірпінське бюро технічної інвентаризації.

Судами також встановлено, що за період з 2004 до 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проводилась добудова та перебудова частини спірного житлового будинку, яка знаходилась у їх користуванні відповідно до подарованої частки та відповідно до паспорту технічної інвентаризації на будинок відповідає квартирі № 2. Зокрема, вони розібрали кухню, підсобні приміщення, а замість них збудували житлову кімнату, вітальню, ванну, туалет. Таким чином, відповідно до технічного паспорту від 13 серпня 2004 року вказана частина будинку має загальну площу 99,9 кв. м і складається з приміщень по плану № 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5. Будівництво співвласниками не завершено та об'єкт не прийнятий в експлуатацію у встановленому законом порядку.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року у справі № 2-78/12, яке набрало законної сили, виділено ОСОБА_1 відповідно до варіанту № 3 висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи приміщення в житловому будинку на АДРЕСА_1: № 2-1 житловою площею 16,6 кв. м, вартістю 9 517 грн; № 2-2 кухню площею 13,7 кв. м, вартістю 7 855 грн; № 2-3 в стадії будівництва 15,4 кв. м, вартістю 33 206 грн; № 2-4 в стадії будівництва (частину) 20,1 кв. м, вартістю 43 341 грн; всього на суму 93 919 грн, що більше ідеальної частки по вартості на 10 195 грн (93 919 грн - 83 724 грн) і становить 93 919 : 167 448 = 56/100 спірної частини. Виділена частина у будинку в цілому становить 56/100 х 75/100 = 42/100.

Також цим рішенням ОСОБА_1 відповідно до варіанту № 3 висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи виділено для обслуговування будинку земельну ділянку на АДРЕСА_1: лінії розподілу ділянки проходять з точки «А», що розділяє відрізок 12,14 м межі земельної ділянки на частини 7,79 м ліворуч та 4,35 м праворуч в точку «Б» (точка лінії розподілу будинку) - 6,25 м; з точки «Б» по лінії розподілу будинку в точку «В», з точки «В» в точку «Г» - 2,94 м; точка «Г» розподіляє відрізок тильної межі ділянки 9,48 м на частини 8,80 м ліворуч та 0,68 м праворуч.

Вказаним рішенням суду ОСОБА_2 відповідно до варіанту № 3 висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи виділено приміщення в житловому будинку на АДРЕСА_1: № 2-4 в стадії будівництва (частину) - 28,3 кв. м, вартістю 61 023 грн; № 2-5 у стадії будівництва - 5,8 кв. м, вартістю - 12 506 грн; всього на суму 73 529 грн. Виділена частка у будинку в цілому становить 44/100 x 75/100 = 33/100.

Крім того, рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року виділено ОСОБА_2 відповідно до варіанту № 3 висновку судової будівельно-технічної експертизи для обслуговування будинку земельну ділянку на АДРЕСА_1: лінії розподілу ділянки проходять з точки «Д», що розподіляє відрізок 6,58 м межі земельної ділянки на частини 2,44 м ліворуч та 4,14 м праворуч в точку «Е» - 43,08 м; точка «Е» розділяє відрізок 10,97 м тильної межі земельної ділянки на частини 2,46 м ліворуч та 8,51 м праворуч.

24 лютого 2015 року Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області винесено рішення про виділення в окреме домоволодіння частини житлового будинку під літ. «А» громадянину ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0403 га, а саме: частину приміщення № 2-4 площею 28,3 кв. м; приміщення № 2-5 площею 5,8 кв. м., загальною площею 34,1 кв. м та присвоєння нового номеру АДРЕСА_1 Київської області вказаній частині житлового будинку та земельній ділянці площею 0,0403 га, а частину житлового будинку під літ. «А» загальною площею 141,9 кв. м з відповідними будівлями та спорудами, розташованими на АДРЕСА_1, при обліку визначено цілим домоволодінням за старою адресою.

25 лютого 2015 року рішенням сесії Ірпінської міської ради Київської області надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,0403 га в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1.

Приватним підприємством «ГЕО» 19 січня 2015 року надано висновок щодо технічної можливості поділу спірного об'єкта нерухомості.

Відповідно до листа Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 30 грудня 2014 року у відділі містобудування та архітектури будівельного паспорту на забудову земельної ділянки на АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 лютого 2014 року в справі № 367/449/14-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01 квітня 2014 року, зобов'язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні частиною приміщення в стадії будівництва № 2-4 площею 28,3 кв. м і приміщенням в стадії будівництва № 2-5 на АДРЕСА_1, а також земельною ділянкою за вказаною адресою по лінії розподілу.

Згідно з листом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 23 квітня 2015 року під час виїзду представника Департаменту на місце встановлено, що на АДРЕСА_1 проводяться будівельні роботи з прибудови до індивідуального житлового будинку. Прилегла територія будинку огороджена дерев'яним парканом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною десятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною третьою статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказана норма також закріплена у частині четвертій статті 82 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом касаційної інстанції).

Проте, апеляційний суд не врахував доводи апеляційної скарги щодо фактичного поділу спірного домоволодіння та рішення апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року, яким встановлено можливість поділу будинку, що є незавершеним будівництвом, та поділено його згідно з висновком експерта.

Вказаним рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року, яке набрало законної сили, встановлено, що розподіл будинку є законним.

Приймаючи оскаржувані рішення Ірпінська міська рада Київської області врахувала рішення Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року та конфліктну ситуацію між сторонами, про що свідчать численні позови до судів (про усунення перешкод в користуванні майном, про поділ майна, про скасування рішень, тощо), звернення зі скаргами до органів місцевого самоврядування.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Проте, апеляційний суд не дав належної правової оцінки рішенню апеляційного суду у справі № 2-78/12, яке набрало законної сили, та висновку судової будівельно-технічної експертизи, яким визначено можливість поділу спірного майна на дві частини, та рішенню виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 25 листопада 2003 року, яким ОСОБА_6 дозволено виконати добудови та переобладнання (реконструкцію) його частини спірного будинку.

Вказані обставини мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Ірпінської міської ради Київської області від 25 лютого 2015 року, яким надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,0403 га в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки вказане рішення прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема статті 118 ЗК України.

При цьому, суди встановили, що підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки відсутні, орган місцевого самоврядування діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи сторін, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до пункту 1 частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, ухвала апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 24 лютого 2015 року не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Ірпінської міської ради Київської області від 25 лютого 2015 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому судові рішення в цій частині необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 24 лютого 2015 року № 54/14 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Ірпінської міської ради Київської області від 25 лютого 2015 року № 4776-67-6 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська