АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1163/18Головуючий по 1 інстанції - ОСОБА_1
Категорія: 19, 27 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.

за участю секретаря Наконечної М.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_3;

відповідач ОСОБА_4;

особа, що подає апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3

розглянувши у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Кормана О.В. у залі судових засідань Уманського міськрайонного суду Черкаської області 27 квітня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,-:

в с т а н о в и в :

В листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

ОСОБА_3 в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15 червня 2015 року він позичив ОСОБА_4 кошти в сумі 6700,00 грн. строком до 01 липня 2015 року, про що відповідач склала та надала йому розписку. Свої зобовязання в строк відповідач ОСОБА_4 не виконала, на даний час позичені у позивача кошти не повернула, та уникає з ним зустрічі, на телефонні дзвінки не відповідає.

Позивач вважає, що на даний час відповідач ОСОБА_4 з ним не розрахувалась та не планує цього робити добровільно, хоча у звязку з порушеннями зобовязань відповідач має заборгованість у сумі 6700,00 грн. перед позивачем .

Також позивач ОСОБА_3 вважає, що за користування позиковими коштами відповідач ОСОБА_4 повинна сплатити відсотки, які з врахуванням облікової ставки НБУ за період, починаючи від дня, в якому повинне було бути виконане грошове зобовязання відповідачем по поверненню позики по день звернення з позовом до суду складає 5298,65 грн. Позивач вказує, що підлягає до стягнення разом з основною сумою боргу та відсотками і інфляційні, сума яких складає згідно розрахунків позивача 1593,61 грн. Тому ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_4 борг за договором позики, що посвідчений розпискою від 15 червня 2015 року в сумі 6700,00 грн., інфляційні 1593,61 грн. та відсотки на рівні облікової ставки НБУ в сумі 5298,65 грн., а всього 13591,61 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2018 року у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, що посвідчений розпискою від 15 червня 2015 року в сумі 6700 гривень, інфляційні 1593, 61 грн. та відсотки на рівні облікової ставки НБУ в сумі 5298, 65 грн., а всього 13591, 61 грн. - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

ОСОБА_3 вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим, просить його скасувати, оскільки рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апеляційну скаргу він обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, неповно зясував всі обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення виниклого спору по суті. Доводи апеляційної скарги повністю співпадають з вимогами до аргументами позивача у позовній заяві про стягнення боргу за договором позики. ОСОБА_3 просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача борг за договором позики, що посвідчений розпискою від 15 червня 2015 року в сумі 6700,00 грн., інфляційні 1593,61 грн. та відсотки на рівні облікової ставки НБУ в сумі 5298,65 грн., а всього 13591,61 грн. Також просить стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі витрати на сплачений судовий збір та послуги адвоката.

Відзив на апеляційну скаргу позивача на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням, але без виклику сторін.

Згідно вимог ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії

Згідно вимог ст.128 ЦПК України вбачається, що суд лише повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, а не викликає в судове засідання, якщо їх явка є не обов'язковою.

На підставі викладеного, розгляд даної справи проводиться судом апеляційної інстанції за загальним правилом, встановленим чинним процесуальним законом України з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання, але без виклику до судового засідання, оскільки їх явка є не обов'язковою.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за договором позики, що посвідчений розпискою від 15 червня 2015 року в сумі 6700 грн., інфляційних у розмірі 1593,61 грн. та відсотків на рівні облікової ставки НБУ в сумі 5298,65 грн., а всього 13591,61 грн., суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, посилаючись, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що саме 15 червня 2015 року він позичив відповідачу кошти, про що вона надала позивачу відповідну розписку. При цьому, суд послався, що позивачем на підтвердження своїх вимог надано копію розписки від 03 червня 2015 року та копію висновку про повідомлення ОСОБА_3 , складену дільничним інспектором СДІМ Уманського РВ УМВС України в Черкаській області від 02 жовтня 2015 року, де вказується про факт позики грошей 03 червня 2015 року. Тому суд дійшов висновку про недоведеність факту отримання відповідачем коштів саме 15 червня 2015 року, оскільки позивач обґрунтовує свої вимоги саме такими обставинами .

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач ОСОБА_3 в обґрунтування позовних вимог посилається, що 15.06.2015 року на прохання відповідача ОСОБА_4 позичив кошти в сумі 6700 грн. строком до 01.07.2015 року, про що відповідач склала та надала позивачу розписку. Однак, в матеріалах справи відсутня розписка від 15.06.2015 року складена ОСОБА_4 і розписки за вказаної позивачем дати чи інших письмових документів, підтверджуючих наявність позики та боргу відповідача перед позивачем. матеріали справи не містять.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви позивачем долучено лише копію розписки, датованої 3 червня 2015 року, а також копію висновку, складеного дільничним інспектором СДІМ Уманського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_5 по повідомленню ОСОБА_3, в якому також йде мова про факт позики коштів, який мав місце 3 червня 2015 року. Стосовно позики 15 червня 2015 року дані відсутні в матеріалах справи, крім заявлених позивачем вимог про стягнення боргу саме за 15 червня 2015 року.

Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 висловлена правова позиція, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Апеляційний суд, враховуючи вище викладене, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки позивач ОСОБА_3 в обґрунтування позовних вимог посилається на розписку від 15 червня 2015 року, згідно якою він позичив кошти в сумі 6700 грн. відповідачу ОСОБА_4, та, беручи до уваги, відсутність вказаної розписки в матеріалах справи, погоджується з судом першої інстанції, який відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, зазначивши, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем в борг коштів від позивача саме 15 червня 2015 року, на що позивач посилається як в обґрунтуванні позовних вимог, так і в позовних вимогах безпосередньо.

Апеляційний суд отримав від позивача ОСОБА_3 заяву від 24.07. 2018 року, в якій він просить долучити копію та оригінал розписки до матеріалів справи, однак дана розписка датована 03 червня 2015 року, що вбачається при її дослідженні. Інших доказів позивач не надавав щодо договору позики від 15 березня 2015 року.

Колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, оскільки доводи апеляційної скарги відносно того, що 15 червня 2015 року складена розписка ОСОБА_4, а отже є належним та допустимим доказом укладення договору та факту передачі грошових коштів позичальнику, не можуть бути взяті до уваги судом, через відсутність в матеріалах справи вищезазначеної розписки чи будь яких інших письмових доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог.

Таким чином, через відсутність в матеріалах справи розписки від 15 червня 2015 року, за якою ОСОБА_3 позичив кошти в сумі 6700 грн. не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги, відносно розрахунків щодо відсотків та інфляційних нарахувань, так як вони підлягають задоволенню лише при доведенні позики 15 червня 2015 року.

Інші доводи апеляційної скарги, наведені скаржником не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 оскільки доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, їм дана належна оцінка судом, а особою, яка подає апеляційну скаргу висновки суду не спростовуються .

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виходячи з вищевикладеного, не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права та залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи.

Отже, доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, були предметом розгляду суду першої інстанції, яким дана належна оцінка, не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом та відсутні підстави для скасуванні рішення суду першої інстанції та задоволення вимог позивача.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять субєктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374,375 , 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу залишити без змін.

Судові витрати, понесені у звязку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

ОСОБА_6