Провадження № 22-ц/772/813/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 рокуСправа № 127/25871/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької областів складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Міхасішина І.В.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області ухвалене суддею Луценко Л.В. 13 лютого 2018 року, о 12 год. 49 хв., в м. Вінниці, -

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2017 року до Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

Позов мотивований тим, що 21 вересня 2015 року, приблизно о 13 год. 30 хв., за адресою: АДРЕСА_1, відповідач заподіяв їй легкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи №1395 віл 28.09.2015 року у неї були виявлені тілесні ушкодження - синці на правому плечі, на правому та лівому передпліччях, в ділянці лівого плечового суглобу, на лівому та правому стегнах, в ділянці правої сідниці, на правій гомілці, садна на задній поверхні грудної клітки.

Внаслідок неправомірних дій відповідача їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 15 000 грн., яка полягає у фізичних болях та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із ушкодженням здоров'я, також перенесла важкий нервовий стрес, погіршився сон, тривалий час боліла голова та відчувалися болі в області серця. Вже більше двох років вона не може добитись справедливості у даній справі, звичайний ритм життя порушено, що негативно відобразилось на її психологічному стані.

За вищезазначеним фактом 28 вересня 2015 року було відкрито кримінальне провадження №0006479 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

23 листопада 2017 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0006479, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 вересня 2015 року - закрито, відповідача звільнено від кримінальної відповідальності. Так як вказане кримінальне провадження було закрито за не реабілітуючими обставинами, тому ОСОБА_4 повинен відшкодувати їй завдану моральну шкоду.

Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для її звернення до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 15 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 8 000 грн. витрат на правничу допомогу, з них 5 000 грн., які вона понесла в кримінальному провадженні та 3 000 грн. під час розгляду даної цивільної справи.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 000 (одну тисячу) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині задоволення позову - відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 200 (двісті) грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_4 42 (сорок дві) грн. 67 коп. судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій послалась на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки в своєму рішенні суд не обґрунтував підстави зменшення суми моральної шкоди, не мотивував чому моральна шкода оцінена саме в 1000 грн.

Крім того, скаржник вважає, що судом першої інстанції безпідставно не внесено до судових витрат витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні №0006479, оскільки з договору про надання правової допомоги від 02 лютого 2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, визначено розмір гонорару - 5000 грн. Також, в порушення вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України судом безпідставно зменшено розмір витрат на правову допомогу з 3000 грн. до 200 грн.

Просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 28 вересня 2015 року було відкрито кримінальне провадження №0006479 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з закінченням строків давності (ст. 49 КК України), а кримінальне провадження №0006479 - закрито.

Згідно висновку експерта Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи №1395 від 28 вересня 2015 року у неї були виявлені тілесні ушкодження - синці на правому плечі, на правому та лівому передпліччях, в ділянці лівого плечового суглобу, на лівому та правому стегнах, в ділянці правої сідниці, на правій гомілці, садна на задній поверхні грудної клітки.

Згідно вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України , вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Із матеріалів справи вбачається, що саме неправомірними діями відповідача заподіяно шкоду позивачу у зв'язку з чим висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_3 має право на відшкодування моральної шкоди спричиненої з вини відповідача є правомірним.

При вирішенні позову в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині є недостатньо обґрунтованими і такими, що не в повній мірі відповідають вимогам матеріального закону, який регулює вказані правовідносини.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, при визначенні розміру морального відшкодування слід враховувати те, що позивач отримала тілесні ушкодження внаслідок неправомірних дій відповідача, вони за ступенем тяжкості віднесені до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров'я.

Відповідно до роз'яснень, наведених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, передбачено, що в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Предметом доведення крім наявності самого факту моральної шкоди підлягає доказуванню її глибина, від якої залежить розмір та форма відшкодування. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені нормами ст. 1167 ЦК України.

При вирішенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Проте, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції врахувавши усі фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які позивач подала на підтвердження своїх вимог, не в повній мірі врахував норми матеріального закону, у зв'язку із чим не вірно визначив розмір заподіяної моральної шкоди, що є підставою для зміни рішення.

Пунктами 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи причини конфлікту, поведінку сторін в даній ситуації, причинний зв'язок між ушкодженням та моральною шкодою, фізичні страждання, те що внаслідок скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_3 було заподіяно тілесні ушкодження, а саме: синці на правому плечі, на правому та лівому передпліччях, в ділянці лівого плечового суглобу, на лівому та правому стегнах, в ділянці правої сідниці, на правій гомілці, садна на задній поверхні грудної клітки, а також моральні переживання у зв'язку із порушенням стану свого здоров'я, які виразились в тому, що позивач втратила спокій, був порушений звичайний, нормальний спосіб життя, та у зв'язку з тривалістю моральних страждань, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 7000 грн. заподіяної моральної шкоди.

Доводи скаржника щодо необґрунтованості відмови суду першої інстанції у стягненні судових витрат на юридичну допомогу у кримінальному провадженні №0006479 за договором про надання правової допомоги від 02 лютого 2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, у сумі 5000 грн., не знаходять свого підтвердження виходячи з наступного.

Відповідно до п. 20 Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення від кримінальної відповідальності» роз'яснено, що звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити відповідно до вимог чинного кримінально-процесуального законодавства питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, відшкодування судових витрат тощо.

Відмовляючи в задоволенні вимоги щодо стягнення понесених судових витрат у кримінальному провадженні, суд першої інстанції вірно прийшов висновку, що витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн. не можна віднести до судових витрат, які підлягають розподілу згідно ст.141 ЦПК України, оскільки вони не пов'язані з розглядом даної цивільної справи.

Також, посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції процесуального права при розподілі судових витрат не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 141 ЦПК України визначений судом першої інстанції їх розмір є пропорційним до задоволеної частини таких вимог.

Змінюючи рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити перерозподіл судових витрат.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що постановлене судом першої інстанції рішення підлягає зміні в частині стягнення матеріальної шкоди та судових витрат.

Керуючись ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3- задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 7000 (сім тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1399 (одна тисяча триста дев'яносто дев'ять) гривень 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 298,62 гривень в дохід держави.

В іншій частині рішення - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий /підпис/ Рибчинський В.П.

Судді /підпис/ Голота Л.О.

/підпис/ Міхасішин І.В.

Згідно з оригіналом.

Суддя Рибчинський В.П.