ПОСТАНОВА

Іменем України

29 листопада 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/9012/14-ц

провадження № 22-ц/4809/49/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1- ОСОБА_2

представник ПАТ АБ «Укргазбанк» - Кузнецов О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.03.2018 року, суддя Бершадська О.В., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Укргазбанк» (далі - Банк) звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Украгазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Украгазбанк», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №03-10196707-Ф, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 27 200,00 доларів США, на строк з 18.05.2007 року по 17.05.2027 року, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 відсотків річних для придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_1, та під поруку ОСОБА_5 згідно договору поруки №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року.

Відповідно до п.п. 1.2. договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед Кредитором за порушення виконання зобов'язань по кредитному договору.

Відповідно до п 3.1 кредитного договору, позичальник зобов'язався використати та повернути кредит не пізніше 17.05.2027 року та сплачувати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 113.33 доларів США щомісячно, до 10 числа кожного місяця, сплачувати проценти за користування кредитом, щомісячно, виходячи з 12,5 відсотків річних.

ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором щодо сплати процентів, суми кредиту не виконує.

Станом на 09.09.2014 року, погашення кредиту здійснювалось із порушенням встановленого кредитним договором графіку, кредит погашався не щомісячно, внаслідок чого і виникла заявлена Банком заборгованість за кредитом в сумі 7645,47 доларів США, заборгованість по процентам 104,73 доларів США, прострочена заборгованість за процентами 241, 32 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 189,37 грн., а всього 7991,52 доларів США та 189,37 грн.

Позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 03-10196707-Ф від 18.05.2007 року заборгованість за кредитом в сумі 7645,47 доларів США, заборгованість по процентам 104,73 доларів США, прострочена заборгованість за процентами 241, 32 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 189,37 грн., а всього 7991,52 доларів США та 189,37 грн.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 подав зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства АБ «Укргазбанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

На обґрунтування зустрічного позову зазначив, що станом на 18.05.2007 року АБ «Укргазбанк» не був уповноваженим банком з надання кредиту готівковою іноземною валютою фізичній особі відповідно до ч. 3 ст. 91 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст.4, ст. 34, п.5 розділу VІІI Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п. 3 ст.1, ч.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Разом з тим, Банк відповідно до генеральної ліцензії (з додатком) на здійснення валютних операцій, ст. 1054 («Кредитний договір») та п. 6 ч. 1 ст.4, ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мав право надавати споживчий фінансовий кредит іноземною валютою протягом 11 діб, тобто виконати кредитний договір № 03-10196707-Ф від 18 травня 2007 року, лише з дати видачі генеральної ліцензії по 16 жовтня 2011 року.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика може бути такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

ОСОБА_1 посилається на частину другої статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» та частину першої статті 6 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в частині щодо відомостей, які кредитодавець має повідомити споживачеві до укладення кредитного договору, статтю 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121- ІІІ - щодо відомостей, які банк має надавати споживачу, як власному клієнту на його вимогу (Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15 - рп 2011).

Позивач по зустрічному позову зазначив, що всупереч зазначеним вимогам банк йому при підписанні кредитного договору № 03-10196707-Ф від 18 травня 2007 року не надав інформації про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність.

Крім того, у кредитному договорі немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які п. п. 3.2, 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168, визнані обов'язковими. Також не надавались окремі письмові документи з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживачів. Сукупна вартість (ціна) договорів у гривні на момент підписання споживачам не була повідомлена і також вони не мають уявлення про цю істотну умову договору на даний момент.

ОСОБА_1 просив суд, з урахуванням змін предмета позову, визнати недійсним кредитний договір №03-10196707-Ф від 18 травня 2007 року укладений між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк», визнати недійсним іпотечний договір від 18 травня 2007 року зареєстрований в реєстрі за № 1397, укладений між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк»,зупинити ПАТ АБ «Укргазбанк» нарахування пені, відсотків, штрафних санкцій за кредитним договором № 03-10196707-Ф від 18 травня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк», виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за іпотечним договором від 18.05.2007 року, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1, зобов'язати Відкрите акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» повернути ОСОБА_5 у натурі все, що банк отримав на виконання угод за договором по наданню споживчого кредиту №03-10196707-Ф від 18 травня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Украгазбанк» (т. 1, а.с. 49-55, 67).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 лютого 2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства АБ «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору об'єднано в одне провадження з первісним позовом Публічного акціонерного товариства АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості (т. 1, а.с. 58).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.03.2018 року первісний позов задоволено, в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначено, що суд першої інстанції не врахував та не дав належну оцінку доказу у справі, а саме судовій-економічній експертизі, яка підтверджувала доводи позивача по зустрічному позову. Зазначається, що Банк не мав відповідних повноважень на здійснення валютних операцій та не був уповноваженим банком на здійснення валютних операцій на видачу кредиту в іноземній валюті резидентам України фізичним особам для використання на території України. На момент укладення кредитного договору у відповідача була відсутня індивідуальна ліцензія Національного банку України на видачу валютних кредитів. Крім того, відповідачу не була надана інформація про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а також відсоткової ставки, тобто введено в оману споживача.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 23.07.2018 року відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.03.2018 року

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 31.07.2018 року призначено справу до розгляду на 18.09.2018 року на 12.00 год.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від ПАТ АБ «Укргазбанк» в якому заперечується проти апеляційної скарги та зазначається, що позивач довів факт видачі Банком кредитних коштів у передбачений договором строк та в повному обсязі в сумі 27200 доларів США. Банк станом на час укладання кредитного договору мав видані Національним банком України банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції.

18.09.2018 року розгляд справи відкладено на 02.10.2018 року на 09.30 год. у зв'язку із перебуванням судді-доповідача на лікарняному.

Указом Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» постановлено ліквідувати Апеляційний суд Кіровоградської області та утворити Кропивницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Кіровоградську область, з місцезнаходженням у місті Кропивницькому.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, у разі ліквідації суду, який розглядав справ, суд передає справу на розгляд іншому суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» рішенням зборів Кропивницького апеляційного суду від 02 жовтня 2018 року № 6 днем початку роботи Кропивницького апеляційного суду визначено 05 жовтня 2018 року.

05 жовтня 2018 року Кропивницький апеляційний суд розпочав свою роботу.

У зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Кіровоградської області справу передано до утвореного Кропивницького апеляційного суду та 05 жовтня 2018 року розподілено судді для розгляду справи.

08.10.2018 року визначено склад колегії суддів.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10.10.2018 року справу призначено на 15.11.2018 року на 10 годину 30 хвилин.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 16 травня 2007 року ВАТ АБ «Укргазбанк» ознайомлено із загальними умовами кредитування по програмі житло в кредит для придбання нерухомості на вторинному ринку або землі, про що свідчить його підпис (т.1, а.с. 73).

16 травня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до директора Кіровоградської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» Нікітіної В.В. із заявою щодо розгляду питання про надання кредиту з метою купівлі квартири, бажана сума кредиту - 27 200 доларів США, на строк 240 місяців (т.1, а.с. 74).

18.05.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» , правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», в особі директора Кіровоградської філії ВАТ АБ «Укргазбанк», Нікітіної Валентини Володимирівни, яка діє на підставі Положення про філію та Довіреності №1785 від 10 квітня 2007 року, та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено Кредитний договір №03-10196707-Ф, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 27 200,00 доларів США на строк з 18 травня 2007 року по 17 травня 2027 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних для придбання двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п. 3.1.1 Кредитного договору №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року, Банк зобов'язався відкрити позичальнику позичковий рахунок НОМЕР_1 в Кіровоградській філії ВАТ АБ «Укргазбанк» та перерахувати кредитні кошти в розмірі 27 200 доларів США на поточний рахунок позичальника НОМЕР_2, відкритий у Кіровоградській філії ВАТ АБ «Укргазбанк».

18 травня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до директора Кіровоградської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» Нікітіної В.В. із заявою щодо перерахування 18.05.2007 року з його позичкового рахунку НОМЕР_1 на його поточний рахунок НОМЕР_2 МФО 383073 кредитні кошти в сумі 27 200,00 доларів США, згідно кредитного договору № 03-10196707-Ф (т. 2, а.с. 173).

Відповідно до меморіального ордеру № TR.1279.1 від 18 травня 2007 року, ОСОБА_1 перераховано ВАТ АБ «Укргазбанк» кредитні кошти в сумі 27 200,00 доларів США на його поточний рахунок НОМЕР_2 згідно кредитного договору № 03-10196707-Ф та заяви клієнта від 18.05.2007 року (т. 2, а.с. 174).

Суд першої інстанції зазначив, що позичальник прийняв на себе зобов'язання, передбачені п. 3.3 Кредитного договору №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року, зокрема: використати та повернути кредит в сумі 27 200 доларів США не пізніше 17 травня 2027 року та сплачувати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 113,33 доларів США щомісячно, до 10 числа кожного місяця - на рахунок НОМЕР_1 в Кіровоградській філії ВАТ АБ «Укргазбанк».

17 лютого 2009 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», в особі директора Кіровоградської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» Нікітіної Валентини Володимирівни, та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору від 18.05.2007 року №03-10196707-В, згідно якої Банк та Позичальник домовились про те, що з моменту укладення цієї додаткової угоди до кредитного договору Банк відкриває Позичальнику рахунок НОМЕР_3 для погашення заборгованості по кредиту, процентів за його використання та всіх комісійних платежів, передбачених кредитним договором, а Позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості по кредиту, сплачувати проценти за користування кредитними коштами та всі комісійні платежі, передбачені кредитним договором, на вказаний рахунок за наступними реквізитами - рахунок НОМЕР_3, відкритий у ВАТ АБ «Укргазбанк» МФО 383073. Банк та Позичальник домовились про те, що з моменту укладення цієї додаткової угоди до кредитного договору отримані від Позичальника на рахунок НОМЕР_3 кошти (або кошти, отримані в порядку договірного списання) направляються Банком в першу чергу для оплати простроченої суми комісійних платежів, потім - простроченої заборгованості по процентах за кредит, потім - простроченої заборгованості по кредиту, потім строкової заборгованості по нарахованим комісіям, потім строкової заборгованості по процентах за кредит, потім строкової заборгованості по кредиту. Банк та Позичальник домовились про те, що якщо умови кредитного договору суперечать умовам цієї додаткової угоди, до правовідносин сторін застосовуються умови цієї додаткової угоди, інші умови кредитного договору залишаються без змін (т. 1, а.с. 8).

Згідно додаткової угоди №2 до Кредитного договору від 18.05.2007 року №03-10196707-В від 04 березня 2009 року, укладеної між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», в особі директора Кіровоградської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» Нікітіної Валентини Володимирівни, та ОСОБА_1, Банк та Позичальник домовились внести зміни до п. 3.2.2 кредитного договору, виклавши його у новій редакції: « Виконувати доручення Позичальника на договірне списання грошових коштів на користь Банку з поточних рахунків Позичальника в національній та в іноземних валютах, а саме: в разі невиконання Позичальником зобов'язань за дійсним договором та/або в день купівлі іноземної валюти за заявкою Позичальника на валютному аукціоні НБУ списувати на користь Банку з поточних рахунків Позичальника №262022967 в Кіровоградській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 383073, (або з будь-яких інших поточних рахунків Позичальника, що будуть відкриті на момент здійснення договірного списання) належні до сплати комісії, проценти в разі настання строку платежу, пеню за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, а також суму заборгованості по кредиту будь-яку іншу заборгованість Позичальника, що виникла згідно умов цього договору, в тому числі всі видатки, здійснені Банком під час виконання умов дійсного договору.» Інші умови кредитного договору залишаються без змін, і сторони підтверджують за ним свої зобов'язання (т. 1, а.с. 9).

Суд першої інстанції зазначив, що позичальник свої зобов'язання, передбачені Кредитним договором щодо сплати процентів, суми кредиту не виконує, погашення кредиту здійснювалось із порушенням встановленого кредитним договором графіку, кредит погашався не щомісячно, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 09.09.2014 року в розмірі 7 991,52 доларів США та 189,37 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 7 645,47 доларів США, заборгованість за процентами - 104,73 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 241,32 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 189,37 грн., розрахунок якої додається ( т.1, а. с. 3-4, т.2, а .с. 172 ).

Суд першої інстанції встановив , що 18 травня 2007 року між ВАТ АБ «Украгазбанк», в особі директора Кіровоградської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» Нікітіної Валентини Володимирівни, (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кріпким Ю.В., який забезпечує всі вимоги Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року, за умовами якого Іпотекодавець зобов'язаний Іпотекодержателю не пізніше 17 травня 2027 року повернути кредит у розмірі 27 200 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних, сплатити проценти в розмірі 13,5 % річних по простроченій заборгованості.

Предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18 травня 2007 року.

Крім того, з метою забезпечення виконання обов'язків за кредитним договором 18.05.2007 року між ВАТ АБ «Украгазбанк», в особі директора Кіровоградської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» Нікітіної Валентини Володимирівни, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір поруки №03-10196707-Ф, за умовами якого ОСОБА_5 зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору.

18 липня 2014 року за вих. №51211/1326 ПАТ АБ «Украгазбанк» на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 направлено претензію щодо сплати заборгованості по кредиту в розмірі 7 850,13 доларів США та 41,84 грн. (т.с.1, а.с. 15,16).

Суд першої інстанції зазначив,що під час розгляду справи , за клопотанням сторони відповідача , судом призначалась 16 лютого 2016 року судово - економічна експертиза.

З висновку експерта №1942 від 17 жовтня 2016 року, вбачається, що згідно п.1.1. кредитного договору №03-10196707-0 від 18.05.2007 року встановлена процентна ставка у розмірі 12,5% річних. В межах наявних документів, ефективна ставка відсотка (реальна процентна ставка) та сукупна вартість кредиту (абсолютне значення подорожчання кредиту) за кредитним договором №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року не визначені.

За результатами експертизи, в межах наявних матеріалів, встановлено: ефективна ставка відсотка (реальна процентна ставка) на момент укладення кредитного договору №03-10196707-0 від 18.05.2007 року складає 13,72%; сукупна вартість кредиту (абсолютне значення подорожчання кредиту) на момент укладання кредитного договору №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року, складає 34 597,99 дол. США.

В межах наявних матеріалів, встановлені щомісячні платежі (в т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами), згідно умов зазначених на момент укладення кредитного договору №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року складають: від 115,74 дол. США до 399,69 дол. США.

За результатами експертизи, в межах наданих документів, встановлені щомісячні платежі (в т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами) в перерахунку доларів США на гривні, згідно умов зазначених на момент укладення кредитного договору №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року складають: від 584,51 грн. до 2018,44 грн.

В висновку експерта зазначено, що згідно наданих документів, не видається за можливе встановити чи обґрунтовано нормативно і документально виконано операції ВАТ АБ «Укргазбанк» (ПАТ АБ «Укргазбанк») з надання оформлення кредиту, щодо повноти нарахування відсотків за кредитним договором №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року. В матеріалах справи відсутні усі документи, які відображають здійснення безготівкових операцій з надання кредиту та розмірів нарахованих процентів за кредитним договором №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року.

Умовами кредитного договору №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року (п.3.1.5. договору), передбачено застосування методу нарахування процентів «факт/факт» (для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці та у році).

В межах наданих документів, не видається за можливе визначити чи відповідає метод нарахування Банком процентів за кредитним договором №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року вимогам «Положення про кредитування в ВАТ АБ «Укргазбанк» (ПАТ АБ «Укргазбанк»).

Наявні «Положення про кредитування в ВАТ АБ «Укргазбанк» не містять інформації стосовно методів нарахування процентів. Крім того, в матеріалах справи відсутній графік погашення заборгованості за кредитним договором №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року, у розрізі щомісячних платежів з відображенням розмірів нарахованих процентів за кожним платіжним періодом (т. 2, а. с. 1-26).

Суд першої інстанції зазначив, що за положеннями п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Згідно ч. 5 цієї статті, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливими може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Отже, для кваліфікації умов договору як несправедливих, необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 с. 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно розділу 3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо) (п. 3.1).

Статтею 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 20 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

У відповідності до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Суд першої інстанції встановив, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, у тому числі у Банку була відповідна банківська ліцензія на видачу кредиту у валюті, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, умови кредитного договору викладені чітко та з наявністю повної інформації стосовно умов кредитування; ОСОБА_1 підписав кожну сторінку кредитного договору, а також загальні умови кредитування, заяву позичальника про отримання кредиту, в якій підтвердив, що йому надано в письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, передбачену п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» на момент укладення договору та протягом 7 років з дня його укладення не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, частково виконував його умови.

Разом з тим, висновок експерта №1942 від 17 жовтня 2016 року не спростовує обізнаність та погодження ОСОБА_1 з усіма умовами надання кредиту банком, у тому числі, і з сукупною вартістю кредиту у вигляді реальної відсоткової ставки за кредитним договором та сукупної вартості кредиту у вигляді абсолютного здороження кредиту. Експертом застосовано до вказаних правовідносин документи, які набрали чинності значно пізніше дати укладання договору.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що зустрічний позов є безпідставним та необґрунтованим.

Вимоги ОСОБА_1 щодо зупинення ПАТ АБ «Укргазбанк» нарахування пені, відсотків, штрафних санкцій за кредитним договором № 03-10196707-Ф від 18 травня 2007 року ; виключення з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за іпотечним договором від 18.05.2007 року, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1; зобов'язання Банку повернути ОСОБА_5 у натурі все, що банк отримав на виконання угод за договором по наданню споживчого кредиту №03-10196707-Ф від 18 травня 2007 року , судових витрат є похідними, тому також задоволенню не підлягають.

В частині позовних вимог по первісному позову, суд першої інстанції задовольнив позов в повному обсязі , виходячи з того , що Банк надав належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції в повному обсязі неможливо.

Суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 18 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Украгазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Украгазбанк», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №03-10196707-Ф, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 27 200,00 доларів США, на строк з 18.05.2007 року по 17.05.2027 року, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 відсотків річних для придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_1, та під поруку ОСОБА_5 згідно договору поруки №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року.

Відповідно до п 3.1 кредитного договору, позичальник зобов'язався використати та повернути кредит не пізніше 17.05.2027 року та сплачувати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 113.33 доларів США щомісячно, до 10 числа кожного місяця, сплачувати проценти за користування кредитом, щомісячно, виходячи з 12,5 відсотків річних.

ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором щодо сплати процентів, суми кредиту не виконує.

18.07.2014 року на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_5 направлена претензія по кредиту в розмірі 7850,13 доларів США та 41.84 грн.

В претензії зазначено , що умовами кредитного договору у випадку порушення позичальником зобов'язання передбачено право банку відмовитись від виконання своїх зобов'язань та /або розірвати кредитний договір, при цьому позичальник зобов'язаний відшкодувати банку збитки у розмірі неповерненої суми кредиту, процентів за користування кредитом та витрати понесені банком за кредитним договором, а також повернути банку заборгованість по кредиту, сплатити проценти за користування кредитом , неустойку та інші видатки понесені банком за кредитним договором. Зазначено, що враховуючи викладене та керуючись ст.. 526 ЦК України , відповідачам запропоновано протягом десяти дні від дати отримання претензії суму заборгованості за простроченим поточним нарахуванням по кредиту, процентам за кредитом яка станом на 18.07.2014 року становить 7850,13 доларів США та 41.84 грн.

Встановлені обставини свідчать , що позивач у зв'язку з невиконанням відповідачами обов'язків по кредитним зобов'язанням ставить питання про дострокове повернення кредиту .

З матеріалів справи вбачається, що станом на 09.09.2014 року, погашення кредиту здійснювалось із порушенням встановленого кредитним договором графіку, кредит погашався не щомісячно, внаслідок чого і виникла заявлена Банком заборгованість за кредитом в сумі 7645,47 доларів США, заборгованість по процентам 104,73 доларів США, прострочена заборгованість за процентами 241, 32 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 189,37 грн., а всього 7991,52 доларів США та 189,37 грн.

Відповідно до статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Таким чином кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18 (ЄДРСРУ № 76596781), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ № 76502922), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 (ЄДРСРУ № 76502947) та ін.

З матеріалів справи вбачається,що по справі проводилась судово економічна експертиза.

З експертного висновку №1942 від 17 жовтня 2016 року вбачається, що в зазначеній експертизі відсутній розрахунок заборгованості по кредиту, який був предметом експертного дослідження.

Відповідач по первісному позову не спростував належними та допустимими доказами розрахунок наданий позивачем по первісному позову.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Приймаючи до уваги встановлені обставини , суд апеляційної інстанції перевірив доводи викладені сторонами і дійшов висновку , що первісний позов в частині стягнення заборгованості по кредиту підлягає задоволенню частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.03.2018 року в частині стягнення солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року в розмірі 7 991,52 доларів США, пені 189, 37 грн. та судових витрат - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року в розмірі 7 850,13 доларів США та 41,84 грн., з них: заборгованість за кредитом - 7 645,47 доларів США, заборгованість за процентами - 44,51 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 160,15 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 41,84 грн.

Розмір заборгованості визначений на дату пред'явлення претензії,18.07.2014 р.,в якій зазначалось про дострокове повернення кредитної заборгованості.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не звернув увагу на висновки зроблені під час проведення судово економічної експертизи не знайшли свого підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції дав оцінку висновку експерта №1942 від 17 жовтня 2016 року зазначивши , що висновок експерта не спростовує обізнаність та погодження ОСОБА_1 з усіма умовами надання кредиту банком, у тому числі, і з сукупною вартістю кредиту у вигляді реальної відсоткової ставки за кредитним договором та сукупної вартості кредиту у вигляді абсолютного здороження кредиту. Експертом застосовано до вказаних правовідносин документи, які набрали чинності значно пізніше дати укладання договору.

В частині висновків суду першої інстанції по зустрічному позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволені позову.

Статтею 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 визначено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Відповідно до статей 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до банківських послуг належать операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Пунктом 2.3 Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275, передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку України банки мають права здійснювати, зокрема, операції з валютними цінностями.

Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (стаття 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 09 листопада 2004 року № 1429/10028).

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію, письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» вважається генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Суд апеляційної інстанції встановив , що законодавством визначено право здійснювати валютні операції та використовувати іноземну валюту як засіб платежу (статті 192, 524, 533 ЦК України), а також правомірність діяльності банків на підставі відповідних ліцензій по наданню кредитів в іноземній валюті. Наявність належних дозвільних документів у Відкритого акціонерного товариства акціонерний банк «Украгазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Украгазбанк» на момент укладення із ОСОБА_1 спірного договору про надання споживчого кредиту, а також відсутність станом на 18.05.2007 року законодавчої заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті підтверджується матеріалами справи. Відповідно суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача по первісному позову на час укладення кредитного договору права надавати споживчий кредит в іноземній валюті та вимагати його повернення.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку , про недоведеність та безпідставність заявлених позовних вимог про визнання укладеного між сторонами договору про надання споживчого кредиту недійсним із вищевикладених підстав, а також з огляду на те, що сам позивач з умовами кредитування (вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті) погодився.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Згідно із пунктом 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення між сторонами додаткової угоди, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав кошти за договором, протягом більше семи років з моменту укладення спірного договору, а також після підписання додаткових угод до нього здійснював платежі на виконання умов кредитного договору з урахуванням внесених змін.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку , що оскільки суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, відповідно п.п 1,2,4 ч. 1 ст.376 ЦПК України зазначені обставини є підставами для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року в розмірі 7 991,52 доларів США, пені 189, 37 грн. та судових витрат .

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року в розмірі 7 850,13 доларів США та 41,84 грн., з них: заборгованість за кредитом - 7 645,47 доларів США, заборгованість за процентами - 44,51 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 160,15 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 41,84 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір в розмірі: по 508, 50 грн.. з кожного.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 27, 17 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.03.2018 року в частині стягнення солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року в розмірі 7 991,52 доларів США, пені 189, 37 грн. та судових витрат - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №03-10196707-Ф від 18.05.2007 року в розмірі 7 850,13 доларів США та 41,84 грн., з них: заборгованість за кредитом - 7 645,47 доларів США, заборгованість за процентами - 44,51 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 160,15 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 41,84 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір в розмірі: по 508, 50 грн.. з кожного.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 27, 17 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Текст постанови складено 07.12. 2018 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: