ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1318/17 Номер провадження 22-ц/814/67/18Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Панченко О.О., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 червня 2018 року (час ухвалення рішення з 17:27 13.06.2018 року по 08:56 14 .06.2018 року; дата виготовлення повного тексту рішення - 24 червня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, виділення часток у майні, що є спільною сумісною власністю, усунення від права спадкування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, після уточнення вимог остаточно просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 і позивачки з червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль SEAT ALTEA STYLANCE, д.н.з НОМЕР_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_5; визнати за ОСОБА_2 право власності на 9/10 частки квартири АДРЕСА_1 і право власності на 9/10 частки автомобіль SEAT ALTEA STYLANCE, д.н.з НОМЕР_1; усунути від спадкування ОСОБА_3 після смерті спадкодавця ОСОБА_5

В обґрунтування заявлених вимог стверджується, що з червня 2012 року позивачка і ОСОБА_5 почали проживати однією сім'єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. За цей час (до смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року) вони за спільні кошти придбали квартиру і відремонтували належний ОСОБА_5 автомобіль. Оскільки з 2012 року ОСОБА_5 не працював, мав мінливий дохід, то спірне майно придбане і поліпшене в основному за кошти позивачки. Син ОСОБА_5, відповідач по справі, має бути усунений від спадкування, так як умисно ухилявся від надання допомоги батькові, коли той тяжко хворів і перебував у зв'язку з цим у безпорадному стані.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 04 червня 2018 року до участі у справі в якості співвідповідача притягнута ОСОБА_4, яка є співвласником спірного автомобіля.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 липня 2018 року виправлені помилки у написанні прізвища позивачки та представника відповідача ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку доказам, зокрема показанням свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, письмовим доказам: акту від 06 червня 2017 року, довідкам про доходи позивачки, договору купівлі-продажу квартири від 08 вересня 2012 року і розписці, а також іншим доказам у їх сукупності, які спростовують заперечення відповідачів.

Судом безпідставно у рішенні зроблене посилання на норми спадкового права, тоді як позивачка просила встановити факт проживання без реєстрації шлюбі, посилаючись на норми ст.74 СК України.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у межах заявлених вимог, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 січня 2005 року шлюб між ОСОБА_9 і ОСОБА_2 розірваний (т.1 а.с.15 зворот).

23 червня 2009 року ОСОБА_5 зареєстрований власником транспортного засобу - автомобіля SEAT ALTEA STYLANCE, д.н.з НОМЕР_1 (т.1 а.с.11).

Згідно договору купівлі-продажу від 08 вересня 2012 року ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_3 (син), який діє за згодою матері ОСОБА_4, купив квартиру АДРЕСА_2 за 238 568 грн. Квартира належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 07 березня 2000 року (т.1 а.с.51-52).

Згідно розписки від 08 вересня 2012 року ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_4 16 000 доларів США у рахунок продажу квартири (т.1 а.с.50).

21 травня 2013 року шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 розірваний (т.1 а.с.49).

Згідно договору купівлі-продажу від 26 грудня 2014 року ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_5 придбав квартиру АДРЕСА_3 (тепер - «Героїв Дніпра») у м.Комсомольську за 171 000 грн. У пункті дев'ятому договору купівлі-продажу продавець підтвердив, що на час придбання квартири у зареєстрованому шлюбі не перебуває і однією сім'єю без реєстрації шлюбу ні з ким не проживає (т.1 а.с.8 зворот - 9).

З 28 травня 2015 року по 15 червня 2015 року ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні (т.1 а.с.64).

Згідно акту виконаних робіт від 15 лютого 2016 року замовник ОСОБА_2 сплатила ФОП ОСОБА_11 15 230 грн. (т.1 а.с.65).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер (т.1 а.с.8). Після його смерті заведена спадкова справа (т.1 а.с.106 - 113).

До складу спадщини входять квартира АДРЕСА_1 та автомобіль SEAT ALTEA STYLANCE, д.н.з НОМЕР_1 .

Згідно акту обстеження складу сім'ї від 06 червня 2017 року ОСОБА_5 і ОСОБА_2 проживали однією сім'єю АДРЕСА_4 (місце реєстрації ОСОБА_2М.) з червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т.1 а.с.13).

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції, виходив з недоведеності обставин, на які посилалася позивачка в обгрунтування заявлених вимог.

Перевіркою матеріалів справи не встановлена наявність обставин, передбачених ч.4, ч.5 ст.367 ЦПК України, а тому відповідно до приписів ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги.

По суті доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судом доказів та суб'єктивних тверджень про характер відносин між сторонами.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права (ст.3, ст.74 СК України), належним чином дослідив надані сторонами докази і зробив правильні висновки по суті спору.

За ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, передусім виступає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім'ї: спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; показання свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства, тощо.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пунктами другим, третім ч.4 ст.265 ЦПК України встановлено, що суд першої інстанції у своєму рішенні має зазначити докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; навести мотивовану оцінку кожного аргументу учасника справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Суд першої інстанції у відповідності до вимог ч.1 ст.229 ЦПК України правомірно не взяв до уваги акт від 06 червня 2017 року, оскільки особи, які його підписали, безпосередньо судом не допитувалися, а невідомий представник КЖЕП №4 лише своєю печаткою і підписом «затвердив» підписи трьох осіб.

Суд першої інстанції детально проаналізував показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_4 (співвідповідач, яка допитана в якості свідка), ОСОБА_13 і ОСОБА_14 та зробив правильний висновок про те, що ці докази у розумінні приписів ст.80 ЦПК України не є достатніми для підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_5, їхньої пов'язаності спільним побутом, наявності між ними взаємних прав та обов'язків.

Слід також погодитися з висновком суду першої інстанції у частині оцінки акту виконаних робіт від 15 лютого 2016 року, оскільки цей документ не дає змоги встановити, навіть у сукупності з показаннями свідків, який саме автомобіль ремонтувався.

Надані у справу світлини (фотографії), щодо яких відсутні дані про те, коли і ким вони зроблені, можуть свідчити лише про те, що дійсно ОСОБА_2 і ОСОБА_5 разом проводили час відпочинку (т.1 а.с.78-92).

Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги щодо оцінки судом договорів купівлі-продажу квартир та розписки, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях та риторичних питаннях. Факт отримання ОСОБА_5 коштів від продажу квартири у вересні 2012 року підтверджений належними доказами, мотиви, з яких ОСОБА_5 зволікав з придбанням для себе нового житла, не мають правого значення, а розрив у часі між продажем однієї квартири та придбанням іншої не презюмує витрачання ним отриманих від продажу коштів на інші цілі, оскільки сторонами спору визнається, що весь цей час він працював і отримував певні доходи.

Аналіз наведених доказів у їх сукупності та мотиви суду першої інстанції, з яких він відкинув певні докази і надав перевагу іншим, не викликає розумних сумнівів щодо обґрунтованості висновків суду першої інстанції по суті спору.

Інші доводи і твердження апеляційної скарги є власним баченням позивачкою фактів та подій у відносинах з ОСОБА_5, отже вони не потребують обґрунтованих відповідей для забезпечення права позивачки на справедливий суд у розумінні приписів ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Перевіркою матеріалів справи не встановлено обставин, з якими процесуальний закон пов'язує можливість чи обов'язок скасування або ж зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 05 грудня 2018 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: О.О.Панченко

В.М.Триголов