КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/5178/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3757/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про скасування реєстрації права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Таран Н.Г., -

встановила:

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду таухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог, оскільки сторонами при укладенні договору іпотеки було досягнуто згоди щодо можливого способу позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», про що згода іпотекодавцем була надана при підписанні договору, а повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання було направлено боржнику банком.

Колегія суддів погоджується із висновками суду.

Встановлено, що 14 липня 2005 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ«Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014-672-КЖ.

Сума кредиту: 26 560,00 дол. США.

Відсоткова ставка: 13% річних.

Строк: до 13 липня 2020 року.

Цільове призначення: придбання нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 29,30 кв.м., яка розташована в будинку № 8 по проспекту Лісному в м. Києві.

14 липня 2005 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ«Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 014-672-ЗЖ, за яким остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що 09 лютого 2018 року їй стало відомо, що банк звернув стягнення на предмет іпотеки у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», зареєструвавши 23 листопада 2017 року за собою право власності на предмет іпотеки.

Позивач зазначила, що банк не мав права на застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки договір іпотеки не містить в собі згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб звернення стягнення, банком порушено порядок повідомлення іпотекодавця. При цьому строк кредиту сплинув 01 липня 2010 року, а банк лише після спливу 7 років здійснив позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки.

Просила визнати незаконним та скасувати право власності ПАТ «Укрсоцбанк», , номер запису про право власності 23579175 від 23 листопада 2017 року на об'єкт нерухомого майна - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площе 29,3 кв.м., у будинку АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_1.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш чим тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

За положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно до п. 4.5.3. договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Матеріали справи містять докази направлення на адресу ОСОБА_1 повідомлення від 07 вересня 2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов'язанням.

З урахуванням вищенаведених вимог закону та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог, оскільки банком при зверненні стягнення на предмет іпотеки були дотримані вищенаведені вимоги закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги відсутність згоди ОСОБА_1 на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів не приймає, оскільки п. 4.5.3. договору іпотеки, підписаному сторонами, містить відповідне застереження з цього приводу.

Доводи апеляційної скарги про те, що реєстраційна справа не містить, ні копії письмової вимоги про усунення порушень, ні документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги, колегія суддів не приймає, оскільки матеріали справи містять докази направлення позивачу відповідного повідомлення, за адресою, зазначеною ОСОБА_1 у кредитному договорі.

Доводи апеляційної скарги про те, що право вимоги у банку виникло 01 червня 2010 року відповідно до умов кредитного договору (п. 4.5), і саме з цього моменту банк набув право звернути стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів не приймає, оскільки банком спірне нерухоме майно було звернуто у позасудовому порядку, в межах строку дії договору, до 13 липня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, зазначивши, що сплив строку позовної давності не припинив основного зобов'язання та забезпечення зобов'язання, колегія суддів не приймає, оскільки позивач у своєму позові посилалась на дану обставину, а тому суд обґрунтовано дав оцінку цій обставині.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що квартира, яка є предметом іпотеки, є єдиним житлом позивача, таким чином відносини підпадають під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», колегія суддів не приймає, оскільки дані фактичні обставини позивачем не підтверджені будь-якими допустимими засобами доказування, при цьому кредитний договір та договір іпотеки містять декілька адрес проживання ОСОБА_1

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 20 вересня 2018 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 10 грудня 2018 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко