ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

справа № 643/3740/17

провадження № 22-ц/818/370/18

05 грудня 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретарів - Брулевича В.В., Огар І.В.,

імена (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «ФЛАС»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ФЛАС» на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року в складі судді Сугачової О.О.,

у с т а н о в и в:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Приватного акціонерного товариства «ФЛАС» (далі - ПрАТ «ФЛАС») про розірвання договору на участь у будівництві житлового будинку та стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 09 січня 2006 року між нею та ПрАТ «ФЛАС» було укладено Договір № 27 на участь у будівництві житлового будинку в районі вулиць Спартака, Сомівської та провулків Санжарівського, Ладозького в м. Харкові (далі - Договір № 27). Відповідно до пункту 2.1. Договору № 27 пайовик спрямовує власні грошові кошти на будівництво будинку в порядку пайової участі, передбаченої Договором, та доручає товариству: сформувати його частку в загальному майні пайовиків; забезпечити будівництво будинку та виконання власними і/або з залученням підрядників всіх робіт по будівництву будинку, включаючи усі роботи, передбачені документами по будівництву, а також інші роботи, не згадані в цих документах, але необхідні для спорудження вказаного вище будинку і для його здачі в установленому законодавством порядку Державній прийомній комісії; як представник усіх пайовиків забезпечити виділення частини житлової площі (квартири) пайовика в натурі після отримання техпаспорта на будинок згідно отриманих коштів і Додатків № 1 та № 2; передати у власність пайовика квартиру в стані згідно з Додатком № 1 (характеристики квартири) до цього Договору. Згідно з умовами Договору ПрАТ «ФЛАС» зобов'язався закінчити будівництво у другому кварталі 2010 року, а в Додатковій угоді, укладеній між сторонами 09 січня 2006 року, - у 1У кварталі 2014 року. В пункті 3.1. Договору сторони домовились, що розмір пайового внеску по фінансуванню будівництва квартири на момент укладення даного Договору складає 243 839 грн. 25 коп., що дорівнює 48 285 доларам 00 центів. Станом на день звернення з претензією ОСОБА_1 її зобов'язання за договором виконані в повному обсязі. ПрАТ «ФЛАС» взяті на себе зобов'язання не виконав, об'єкт будівництва не збудував. ОСОБА_1 зверталася до відповідача з вимогою про сплату пайового внеску в розмірі 48 285 доларам 00 центів, на яку відповідач не відреагував. Враховуючи викладене, позивач просила розірвати Договір № 27, стягнути з ПрАТ «ФЛАС» на її користь суму пайового внеску в розмірі 48 285 доларів США 00 центів, що еквівалентно 1 298 383 грн. 65 коп. з урахуванням пені в розмірі 621 420 грн. 38 коп. відповідно до пункту 10.3 Договору № 27.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року позов задоволено. Договір № 27, укладений 09 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «ФЛАС», розірвано. Стягнуто з ПрАТ «ФЛАС» на користь ОСОБА_1 пайовий внесок в розмірі 1 298 383 грн. 65 коп., 621 420 грн. 00 коп. пені та 8 000 грн. 00 коп. судового збору.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПрАТ «ФЛАС» не виконало свої зобов'язання за Договором № 27 та жодних робіт по будівництву будинку не здійснило. Оскільки порушення відповідача є істотними, наявні правові підстави для розірвання цього договору. Отже, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню суми сплачених позивачем пайових внесків у розмірі 48 285 доларів США 00 центів, що еквівалентно 1 298 383 грн. 65 коп., з урахуванням пені в розмірі 621 420 грн. 38 коп. відповідно до пункту 10.3 Договору № 27.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова ввід 17 квітня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 - представника ПрАТ «ФЛАС» про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року відмовлено.

18 травня 2018 року ПрАТ «ФЛАС» звернулося до Апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що справа розглянута з порушенням правил загальної підсудності, оскільки юридична адреса відповідача зареєстрована в Дзержинському районі м. Харкова. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з моменту оплати ціна у гривні перегляду не підлягає, отже поверненню підлягає сума внесених позивачем коштів у розмірі 243 839 грн. 25 коп. Крім того, судом безпідставно стягнута пеня за невиконання зобов'язання, яке не є грошовим, в розмірі 621 420 грн. 38 коп. З урахування правової позиції, що міститься в постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, відповідач вважав, що з ПрАТ «ФЛАС» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня в розмірі 72 283 грн. 23 коп.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання заперечень на апеляційну скаргу не скористалася.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області в складі судді Овсяннікової А.І. від 23 червня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 липня 2018 року справу призначено для розгляду.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

09 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 09 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «ФЛАС» було укладено Договір № 27 та Додаткова угода до нього.

Відповідно до пункту 2.1. Договору № 27 пайовик спрямовує власні грошові кошти на будівництво будинку в порядку пайової участі, передбаченої Договором, та доручає товариству: сформувати його частку в загальному майні пайовиків; забезпечити будівництво будинку та виконання власними і/або з залученням підрядників всіх робіт по будівництву будинку, включаючи усі роботи, передбачені документами по будівництву, а також інші роботи, не згадані в цих документах, але необхідні для спорудження вказаного вище будинку і для його здачі в установленому законодавством порядку Державній прийомній комісії; як представник усіх пайовиків забезпечити виділення частини житлової площі (квартири) пайовика в натурі після отримання техпаспорта на будинок згідно отриманих коштів і Додатків № 1 та № 2; передати у власність пайовика квартиру в стані згідно з Додатком № 1 (характеристики квартири) до цього Договору.

Згідно з умовами Договору ПрАТ «ФЛАС» зобов'язалося закінчити будівництво у другому кварталі 2010 року, а в Додатковій угоді, укладеній між сторонами 09 січня 2006 року, - у 1У кварталі 2014 року. В пункті 3.1. Договору сторони домовились, що розмір пайового внеску по фінансуванню будівництва квартири на момент укладення даного Договору складає 243 839 грн. 25 коп., що на день укладення Договору дорівнює 48 285 доларам 00 центів.

За змістом статей 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановлювати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладення договору (частина друга статті 651 ЦК України).

Підставою для розірвання Договору № 27 було невиконання ПрАТ «ФЛАС» зобов'язань щодо будівництва житлового будинку в районі вулиць Спартака, Сомівської та провулків Санжарівського, Ладозького в м. Харкові у другому кварталі 2010 року та у четвертому кварталі 2014 року. Всупереч умовам цього договору (пункт 2.4. в редакції Додаткової угоди до Договору № 27 від 09 січня 2006 року на участь в будівництві житлового будинку) в строк у четвертому кварталі 2014 року, а також на момент розгляду справи в суді першої інстанції об'єкт будівництва в експлуатацію не прийнятий.

Суд першої інстанції встановив істотне порушення відповідачем Договору № 27, внаслідок чого позивач значною мірою позбавляється того, на що могла розраховувати за ним, а саме - отримання права на квартиру після отримання техпаспорту на будинок.

Відповідно до частини п'ятої статті 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушення договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Цією нормою права передбачено відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до статей 525, 526, 530, 614, 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 зобов'язання за Договором № 27 виконала своєчасно та в повному обсязі.

Згідно з графіком платежів, що є додатком № 3 до Договору № 27, підтверджується сплата позивачем платежу 20 листопада 2007 року в розмірі 243 839 грн. 25 коп., що еквівалентно 48 285 доларам США 00 центів за курсом НБУ на день укладення договору.

Суд першої інстанції на підставі встановлених обставин та належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановив факт, що ПрАТ «ФЛАС» допустило істотне порушення умов Договору № 27, оскільки об'єкт будівництва не збудувало, тому дійшов правильного висновку по наявність правових підстав для стягнення з ПрАТ «ФЛАС» на користь ОСОБА_1 суми сплачених позивачем пайових внесків в розмірі 48 285 доларів 00 центів, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на день пред'явлення цього позову до суду, еквівалентно 1 298 383 грн. 65 коп.

Такий висновок суду першої інстанції в частині позовних вимог про розірвання договору та стягнення суми пайового та цільового внесків є правильним та обґрунтованим, підтвердженим матеріалами справи.

Відповідно до статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

В пункті 10.3 Договору № 27 сторони погодили, що у випадку порушення товариством своїх зобов'язань згідно з пунктом 5.4. більш ніж на 90 банківських днів, ПрАТ «ФЛАС» сплачує пайовику (за виключенням випадків, зазначених в пункті 7.2. Договору № 27) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми фактично внесених пайовиком грошових коштів за кожен день прострочки, починаючи з 91-го дня.

Отже, в Договорі № 27 сторони передбачили умови про стягнення пені у разі порушення зобов'язань щодо готовності квартири, за яку позивач сплатила суму в розмірі 243 839 грн. 25 коп., що дорівнює 48 285 доларам 00 центів на день укладення Договору № 27.

В письмових поясненнях на апеляційну скаргу ПрАТ «ФЛАС» наводить правильний, на його думку, розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, з урахуванням суми заборгованості в розмірі 243 839 грн. 25 коп.

З огляду на викладене, суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ПрАТ «ФЛАС» на користь позивача пені за період з 19 квітня 2015 року по 18 квітня 2016 року (з урахуванням направленої ОСОБА_1 11 грудня 2015 року претензії відповідачу) в розмірі 621 420 грн. 38 коп.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про порушення правил загальної підсудності не спростовують правильність висновків суду.

Посилання на правову позицію, що міститься в постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, є помилковим. Дана правова позиція стосується інших фактичних обставин справи, а саме - правовідносин, що склалися між сторонами на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, які є відмінними від обставин даної справи, що переглядається в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що поверненню підлягає сума внесених позивачем коштів у розмірі 243 839 грн. 25 коп., не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадку і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК країни).

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема використання іноземної валюти, а також платіжні документи в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадку, порядку та на умовах, встановлених законом. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 5233 ЦК України.

Судом першої інстанції відповідно до вимог процесуального законодавства надано оцінку всім поданим сторонами доказам, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог або заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідно переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягають, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ФЛАС» залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 7 грудня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова