Ухвала

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 683/881/16-ц

провадження № 61-16120св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., Костенка А. М., Пастощука М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк обґрунтовував вимоги тим, що 12 березня 2010 року сторони уклали кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 1 500 грн у зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оскільки позичальник належним чином не виконував своїх зобов'язань, станом на 29 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 11 110 грн 36 коп., із яких: 1 492 грн 08 коп. - заборгованість за кредитом; 5 863 грн 02 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

2 750 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 505 грн 26 коп. - штраф (відсоткова складова), яку відповідач відмовляється добровільно погашати.

Ураховуючи наведене, банк просив позов задовольнити.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року у складі судді Андрощука Є. М. в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., Костенка А. М., Пастощука М. М., рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 12 березня 2010 року в сумі 5 616 грн 38 коп., із яких заборгованість за відсотками - 4 611 грн 12 коп. та штраф у сумі 1 005 грн 26 коп.

В решті позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

До суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_3, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року справу № 683/881/16-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 683/881/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суди встановили, що 12 березня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії із лімітом 1 500 грн зі сплатою 2,5 % щомісяця, які нараховуються на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році, на строк дії платіжної картки, перерахувавши грошові кошти на картковий рахунок позичальника.

Цей договір укладений шляхом підписання ОСОБА_3 Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Сторони визначили, що заява клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг та Пам'ятка клієнта становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг.

Відповідач зобов'язався повернути позивачеві кредит і сплатити відсотки шляхом здійснення щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 55 грн і не більше залишку заборгованості на кінець звітного місяця до 25-го числа місяця, що слідує за звітним.

Підставою для звернення до суду з даним позовом стала наявність непогашеної кредитної заборгованості в розмірі 11 110 грн 36 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд зробив висновок про те, що вимоги банку є обґрунтованими, однак він пропустив позовну давність, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов'язань, має прострочену заборгованість, яка в частині несплачених відсотків (за період із березня 2013 року до лютого 2016 року) та штрафів підлягає стягненню на користь банку.

Відмовляючи у стягненні тіла кредиту та відсотків, нарахованих за період до березня 2013 року, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що позов у цій частині є обґрунтованим, однак поданий з пропуском позовної давності.

Залишаючи без задоволення вимоги банку про стягнення пені, апеляційний суд виходив із неможливості стягнення з відповідача штрафу і пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, оскільки в такому випадку матиме місце подвійна відповідальність за одне й те саме правопорушення.

Ухвалою Об'єднаної палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 61-5918сво18 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 754/13763/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року.

Підставою для передачі даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду стала необхідність у відступленні від правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, у якому зазначено, що Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) існували при укладенні договору й у заяві позичальника, яку він власноручно підписав, зазначено, що він ознайомлений з такими Умовами та згодний з ними. Також Верховний Суд України вказав, що Умови є складовою кредитного договору, так як разом із заявою позичальника та Тарифами банку визначають умови кредитного договору.

Зокрема, Об'єднана палата Верховного Суду вказала, що в разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам.

Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа № 754/13763/15-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 683/881/16-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пункту 10 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 683/881/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М.Коротун

В. І. Крат