Єдиний унікальний номер: 448/1006/17
Провадження № 2/448/262/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29.11.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Торської І.В.,

за участю секретаря - Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи Мостиська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що її дідові ОСОБА_6 та бабі ОСОБА_7 належав житловий будинок з господарськими спорудами №86 по вул.Шевченка в с.Буців Мостиського району Львівської області.

Зазначає, що її бабця ОСОБА_7 померла 10.04.1995р. 06.03.2004р. помер її дідо ОСОБА_6, який за свого життя склав заповіт, яким все своє майно заповів дочці (її матері) ОСОБА_8. Стверджує, що в будинку формально був зареєстрований, але не проживає більше 20 років (не проживав і на час смерті бабці та діда) ОСОБА_9, третя особа по справі, а також не прийняв спадщини після смерті своїх батьків, так як участі в управлінні та користуванні будинком не приймав.

Вказує, що її матір ОСОБА_8 у відповідності до вимог ст.549 ЦК в редакції 1963 року вважається єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину, оскільки вступила в управління спадковим майном після смерті батьків, доглядала за будинком, сплачувала страхові платежі, обробляла земельну ділянку, постійно проживала в будинку без реєстрації, однак не оформила своїх спадкових прав.

20.11.2014р. померла її матір ОСОБА_8, яка за життя своїм майном не розпорядилася. Зазначає, що вона є спадкоємцем першої черги спадкування за законом спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_8 та у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, однак не може в позасудовому порядку оформити спадщину на частку у спірному будинку через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Інші спадкоємці - її сестра ОСОБА_2 та брат ОСОБА_3 на спірний житловий будинок не претендують.

З огляду на наведені обставини, зокрема через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею (позивачкою) ОСОБА_1 право власності на спірне будинковолодіння.

Позивачка в судове засідання не зявилася, а надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської областів судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності та проти позову не заперечує.

Третя особа в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, проте подав інформаційні довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності на спадщину) від 05.11.2018р. №53948160, №53948152 та просить справу розглянути у його відсутності

Треті особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, проте подали заяви в яких просять суд справу розглянути у їх відсутності, не заперечують проти позову та просять позовні вимоги задовільнити.

Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, не повідомив про причини своєї неявки та не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи.

Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу ОСОБА_5судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності.

Враховуючи, що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок №86 по вул.Шевченка в с.Буців Мостиського району Львівської області відносився до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого був ОСОБА_6 (дідо позивачки), а членом такого є: ОСОБА_10 (бабця позивачки) та ОСОБА_4 (дядько позивачки третя особа у справі), що підтверджується виписками з погосподарських книг по с.Буців Шегинівської сільської ради Мостиського району. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого.

Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_5 народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно з п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали ОСОБА_6 (дідо позивачки), ОСОБА_10 (бабця позивачки) та ОСОБА_4, тобто кожен на 1/3 частці спірного будинковолодіння.

Так, судом встановлено, що 10.04.1995 року померла ОСОБА_7 (бабця позивачки).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном.

Отже, оскільки спадкодавець ОСОБА_7 померла у 1995році, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року.

Внаслідок смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на 1/3 частину спірного житлового будинку з господарськими спорудами розташованого по вул.Шевченка, 86 в с.Буців Мостиського району Львівської області, що належав спадкодавцю ОСОБА_7 як члену колгоспного двору.

Спадкодавець ОСОБА_7 за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.

Як вбачається із матеріалів справи, єдиним спадкоємцем за законом, зокрема спадкоємцем першої черги спадкування за законом, який у встановлений законом строк не звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак здійснював догляд за спірним будинковолодінням, проводив поточні ремонти, обробляв землю був чоловік останньої (дідо позивачки) ОСОБА_6. У відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останнього як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що останній вчинив дії, які свідчать про прийняття спадщини (спірного будинковолодіння).

Як вбачається із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності на спадщину) №53948160 від 05.11.2018р. спадкова справа після смерті бабці позивачки ОСОБА_7, яка померла 10.04.1995р. не заводилась.

Судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом у встановлені законом строки вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавиці ОСОБА_7

Підсумовуючи, суд вважає, що належну спадкодавцю ОСОБА_7 спірну частку у будинковолодінні успадкував саме дідо позивачки ОСОБА_6

06.03.2004р. відкрилася спадщина внаслідок смерті ОСОБА_6 (діда позивачки).

До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_6 входить право власності на 1/3 частину спірного житлового будинку з господарськими спорудами розташованого по вул.Шевченка, 86 в с.Буців Мостиського району Львівської області, що належав останньому як члену колгоспного двору та на 1/3 такого, яку він успадкував після смерті дружини бабусі позивачки ОСОБА_7

Спадкодавець ОСОБА_6 за життя розпорядився усім своїм майном, склавши 21.10.1996р. заповіт на імя своєї дочки ОСОБА_8, матері позивачки.

Згідно довідок, виданих виконкомом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області за №401 від 02.03.2017р., №02.18-65 від 10.02.2017р. слідує, що ОСОБА_6, який помер 06.03.20004р., на час смерті був зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. На час смерті ОСОБА_6 разом з ним за вказаною адресою постійно проживала його дочка ОСОБА_8

Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, остання не заявила про відмову від даної спадщини.

Тобто, в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, ОСОБА_8 вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6.

З повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори від 06.11.2018р. №01-16/836 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 05.11.2018р. №53948152 вбачається, що після смерті спадкодавця ОСОБА_6, який помер 06.03.2004р., спадкова справа не заводилася.

Підсумовуючи, суд вважає, що належну спадкодавцю ОСОБА_6 спірну частку у будинковолодінні успадкувала саме мати позивачки ОСОБА_8

Так, 20.11.2014р. відкрилася спадщина внаслідок смерті ОСОБА_8 (матері позивачки).

До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_8 входить право власності на 2/3 частини спірного житлового будинку з господарськими спорудами розташованого по вул.Шевченка, 86 в с.Буців Мостиського району Львівської області, що яку вона успадкувала після смерті батька (діда позивачки) ОСОБА_6

Спадкодавець ОСОБА_8 за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги спадкування за законом даної спадщини, звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_8 В той же час, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №86 вул.Шевченка с.Буців Мостиського району Львівської області, позивач ОСОБА_1 не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв'язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом.

Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом спадщини ОСОБА_1, діти треті особи у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у поданих до суду заявах зазначили, що на спадкове майно після смерті матері не претендують.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: заявами сторін; копіями свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8; копією заповіту складеного спадкодавцем ОСОБА_6; випискою з по господарських книг по с.Буців Мостиського району Львівської області від 10.02.2017р.; довідками про склад сімї від 20.02.2017р., 02.03.2017р.; копією свідоцтва про народження і шлюбу спадкодавці ОСОБА_8; копіями свідоцтва про народження та паспорта позивачки; іншими матеріалами справи.

Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на частку у вищевказаному майні.

Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою права власності на лише на 2/3 частини житлового будинку по вул.Т.Шевченка, 86 в с.Буців Мостиського району Львівської області,фактичним власником якого була спадкодавиця ОСОБА_8 (успадкувала після смерті батька (дідуся позивачки) ОСОБА_6І.), хоча і не оформила право власності на таке, то суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права власності на частку у такому в порядку спадкування після смерті останньої.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 206, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи Мостиська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: с.Буців, вул.Т.Шевченка, 86, Мостиський район Львівська область.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків:НОМЕР_1.

Відповідач Шегинівська сільська рада Львівської області, місцезнаходження: с.Шегині, вул.Дружби, 184, Мостиського району Львівської області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мостиська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: 81300,м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Львівської області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, серія та номер паспорта громадянина України КС315594.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, серія та номер паспорта громадянина України КС315422.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу, місцезнаходження: 81300,м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Львівської області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, житель ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Суддя І.В.Торська

Рішення набрало законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя І.В.Торська