Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/605/16-ц

08 серпня 2018 року смт. Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Круль І.В.

з участю секретаря Полек Х.В.

з участю пр. третіх осіб ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Богородчани cправу за позовом ОСОБА_2 до Старобогородчанської сільської ради, управління Держкомзему у Богородчанському районі, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання незаконним рішень та свідоцтв про право власності, визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до Старобогородчанської сільської ради, управління Держкомзему у Богородчанському районі про визнання незаконним рішень та свідоцтв про право власності, визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2016 року до участі в справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Заявлений позов позивач мотивує тим, що в 1999 році померла її мати ОСОБА_6, після смерті якої залишився житловий будинок по вул. Грушевського,99, в с. Скобичівка Богородчанського району Івано-Франківської області. В спірному будинку вона проживала до 2005 року, а тому прийняла спадщину після смерті матері згідно ч.1 ст.529 ЦК Української РСР. В квітні 2016 року попросила дочку ОСОБА_7 про те, щоб вона розпочала оформляти документи на будинок та земельну ділянку, для складання нею заповіту та надала їй папку з документами, які залишив їй покійний син ОСОБА_4. Переглянувши документи дочка ОСОБА_7 повідомила, що на житловий будинок та земельну ділянку вже виготовлені правовстановлюючі документи на ім'я сина ОСОБА_4 Оскільки про порушення своїх прав дізналася в квітні 2016 року, просить поновити строк звернення до суду, визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Старобогородчанської сільської ради від 10.06.2008 р. № 53; визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Старобогородчанської сільської ради від 26.08.2010 року № 441-32/2010; визнати незаконним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.02.2009 р. серії САС № 668717, видане Старобогородчанською сільською радою; визнати незаконним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 418450; визнати за нею право власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться по вул. Грушевського,99, в с. Скобичівка Богородчанського району Івано-Франківської області; зобовязати виконком Старобогородчанської сільської ради, у встановленому законом порядку передати у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1981 га, яка знаходиться по вул. Грушевського, 99, в с. Скобичівка Богородчанського району Івано-Франківської області.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися. В поданій заяві просять справу слухати в їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача - Старобогородчанської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Представник відповідача - управління Держкомзему у Богородчанському районі в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Представник третіх осіб адвокат ОСОБА_1 проти позову заперечила та звернулася із заявою про застосування позовної давності.

Заслухавши представника третіх осіб, дослідивши письмові докази, які подані в розпорядження суду, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 07 березня 1999 році померла мати позивача ОСОБА_6, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с. 5, 11,12). В даному будинку позивач ОСОБА_2 проживала до 21 вересня 2005 року, що підтверджується записами в погосподарській книзі Старобогородчанської сільської ради за 2001-2005 рр. (т.1, а.с. 104).

Після вибуття ОСОБА_2 з господарства, згідно з записами погосподарської книги Старобогородчанської сільської ради за 2006 - 2010 роки, головою господарства стала її дочка ОСОБА_7, яка є представником позивача. В господарстві, крім неї, також були зареєстровані ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, син голови господарства та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, брат голови господарства (т.1, а.с.106).

30 травня 2008 року на сесії Старобогородчанської сільської ради була розглянута та задоволена заява ОСОБА_7 про вилучення у неї земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Грушевського с. Скобичівка та заява ОСОБА_4 про надання йому земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Грушевського с. Скобичівка (т.1, а.с.110, 111, 115). Відповідно до висновку експерта від 08 грудня 2017 року заява "прошу переписати земельну ділянку загальною площею 0,1981 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вулиці Грушевського на мого брата ОСОБА_4 Вас." від 30 травня 2008 року написана ОСОБА_7 (т.1, а.с. 143-148).

На підставі рішення виконавчого комітету Старобогородчанської сільської ради Богородчанського району від 10 червня 2008 року на нерухоме майно будинковолодіння по вул. Грушевського, 99, в с. Скобичівка Богородчанського району Івано-Франківської області видано свідоцтво про право власності на ОСОБА_4 (т.1, а.с. 9,112).

На підставі рішення сесії Старобогородчанської сільської ради Богородчанського району від 26 серпня 2008 року на земельну ділянку площею 0,1981 га по вул. Лесі Українки в с. Старі Богородчани Богородчанського району Івано-Франківської області видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на ОСОБА_4 (т.1, а.с.10).

Син позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - помер 29 липня 2015 року в м. Нью-Йорк, США, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1, а.с.13).

З довідки Богородчанської селищної ради від 22 грудня 2015 року № 2877 вбачається, що позивач ОСОБА_2 з 13 жовтня 2005 року зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4. Син ОСОБА_4 з 26 лютого 2009 року по 29 липня 2015 року був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_5, але постійно проживав в США (т.1, а.с.113).

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області від 01 червня 2016 року позивач ОСОБА_2 та треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 (т.1, а.с.101).

З часу оформлення права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по вул. Грушевського,99, в с. Скобичівка Богородчанського району Івано-Франківської області за ОСОБА_4 до моменту звернення ОСОБА_2 до суду минуло більше семи років. З часу набуття ним права власності на земельну ділянку більше п'яти років.

За життя ОСОБА_4 востаннє приїжджав на Україну в 2012 році. Всі документи він залишив матері ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1, де позивач постійно проживає і де проживав ОСОБА_4 на час перебування в Україні. Про це позивач вказує в позовній заяві та особисто підтвердила в судовому засіданні 27 жовтня 2016 року.

Крім того, всвоїх поясненнях, наданих суду в судовому засіданні 27 жовтня 2016 року, позивач ОСОБА_2 підтвердила, що всі дії, які стосувалися господарства по вул. Грушевського в с. Скобичівка, дочка ОСОБА_7, будучи головою господарства, погоджувала з нею, а також підтвердила, що їй було достовірно відомо про те, що син ОСОБА_4 займався оформленням документів на нерухоме майно по вул. Грушевського в с. Скобичівка Богородчанського району, про що вона вказала в судовому засіданні, що "перед Великоднем він (син ОСОБА_4В.) брав папку і казав, що я йду, мамо, приватизувати на Вас".

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні 27 жовтня 2016 року також підтвердила те, що і їй, і матері ОСОБА_2 було достовірно відомо про те, що її брат ОСОБА_4 займався оформлення документів на житловий будинок і на земельну ділянку, і вони були впевнені, що документи оформляються на ім'я ОСОБА_2

Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_2 в тій частині, що вона вважала, що син ОСОБА_4 здійснює оформлення правовстановлюючих документів на її ім'я, оскільки згідно чинного законодавства такі дії можна здійснювати тільки на підставі належно оформлених повноважень.

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру довіреностей від 27 липня 2018 року відсутні відомості про видачу ОСОБА_2 довіреності на імя ОСОБА_4 (т.2, а.с.49).

Крім того, з позовної заяви, пояснень ОСОБА_2, ОСОБА_7 вбачається, що оригінали документів (свідоцтво про право власності на нерухоме майно на домоволодіння, технічний паспорт на домоволодіння, державний акт на право власності на земельну ділянку), копії яких додано до позовної заяви, з 2012 року постійно знаходилися в квартирі № 6, по вул. Шевченка, 10, в смт. Богородчани, де позивач зареєстрована та фактично проживає.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач в період з 1999 року по 2016 рік вчиняла будь-які дії з метою оформлення своїх прав на спадщину після смерті матері ОСОБА_6, яка померла в 1999 році.

Оцінюючи зібрані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не знала і не могла довідатись про те, що її син ОСОБА_4 оформив право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що по вул. Грушевського, 99, в с. Скобичівка Богородчанського району Івано-Франківської області та на земельну ділянку для їх обслуговування на своє ім'я.

Позивач могла і мала об'єктивну можливість ознайомитися з документами, які залишив їй син ОСОБА_4 в квартирі, де вона постійно проживає і за його життя звернутися до суду за захистом своїх порушених прав на спадкове майно, якщо вважала, що вона прийняла спадщину після смерті своєї матері фактом спільного з нею проживання.

На думку суду, позивач ОСОБА_2 знала про те, що право власності на житловий будинок та земельну ділянку було оформлено на її сина ОСОБА_4 і вона за його життя не заперечувала проти цього.

Такі конклюдентні дії позивача спростовують її твердження про те, що вона довідалась про порушення свого права лише у квітні 2016 року.

Позивач звернулася до суду тільки після того, як інші спадкоємці за законом почали вчиняти дії з оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 з метою виключення даного нерухомого майна зі складу спадщини (т.1, а.с. 100-103).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Стаття 256 Цивільного кодексу України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Представник третіх осіб адвокат ОСОБА_1 12 квітня 2018 року подала суду заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Загальна позовна давність застосовується до вимог, що стосуються захисту права власності та інших речових прав. Особливістю вирішення спору про захист порушеного права за умови пропуску строку позовної давності є те, що сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права.

Частина перша статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Виходячи з цього позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Будь-яких переконливих належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску позовної давності позивач суду не надала.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Старобогородчанської сільської ради, управління Держкомзему у Богородчанському районі, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання незаконним рішень та свідоцтв про право власності, визнання права власності на спадкове майно слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності для звернення до суду за захистом своїх цивільних прав.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 258-259, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_2 до Старобогородчанської сільської ради, управління Держкомзему у Богородчанському районі, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання незаконним рішень та свідоцтв про право власності, визнання права власності на спадкове майно - відмовити в зв'язку зі спливом позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Богородчанський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча І.В. Круль

Повне рішення складено 17 серпня 2018 року.