Справа № 500/4164/18
Провадження № 2/500/2561/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Адамова А.С.,

за участю секретаря Нікітіної Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2018р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2, в якій позивач (з урахуванням уточнення), просила: встановити факт родинних відносин між нею та її донькою ОСОБА_5, яка померла 01.04.2005р.; визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті дочки ОСОБА_5, яка померла 01.04.2005р., на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою судді від 27.06.2018р. позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 09.07.2018р. провадження у справі відкрито.

Ухвалою суду від 29.08.2018р. витребувано від ОСОБА_6 державної нотаріальної контори Одеської області копію спадкової справи №773 від 26.07.2005 року, заведеної після померлої 01.04.2005 року ОСОБА_5, копію заповіту від15.06.2000 року за №4-5220.

26.10.2018р. відповідач ОСОБА_1 надав суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, в якій просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла 01.04.2005 року, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що на підставі розпорядження виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради за №645 р. від 09.12.1997р. йому та ОСОБА_5 передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_2. 01.04.2005р. померла ОСОБА_5, яка є його прабабусею. Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на 1/2 частину вказаної квартири. 15.06.2000р. ОСОБА_5 залишила заповіт, яким належну їй 1/2 частку квартири заповіла йому та ОСОБА_4. На день відкриття спадщини він проживав разом зі спадкодавцем у зазначеній квартирі та на той час був неповнолітньою особою, у звязку з чим, спадщину він прийняв. ОСОБА_4, яка на час відкриття спадщини, та на теперішний час мешкає в Росії, є громадянкою РФ, спадщину після смерті ОСОБА_5 не приймала, заяву про прийняття спадщини до нотаріуса не подавала.

Ухвалою суду від 07.11.2018р. прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно та обєднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно.

08.11.2018р. від представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 до суду надійшла заява про залишення без розгляду позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою суду від 04.12.2018 року заяву представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 про залишення без розгляду позовних вимог задоволено та залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно.

Представник відповідача ОСОБА_2, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_3, сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_4, сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житло №1608 від 22.12.1997р., видане на підставі розпорядження ОСОБА_6 міської ради за №645р. від 09.12.1997р., зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі №60/1-40 від 23.12.1997р., власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Дана інформація підтверджена довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №701 від 29.05.2018р. та листом КП «Ізмаїльське МБТІ» №1348 від 11.09.2018р.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №006357 від 02.04.2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту ОСОБА_6 міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_5 померла 01.04.2005 року.

Після смерті ОСОБА_5, згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить, зокрема, 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до заповіту, посвідченого 15.06.2000р. державним нотаріусом ОСОБА_6 державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за №4/5220, ОСОБА_5 належну їй на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_3 заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_9 в рівних частках кожному.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наданого ОСОБА_6 державною нотаріальною конторою, за №51701507 від 25.04.2018, заповіт ОСОБА_5 є чинним.

Позивач є спадкоємцем за заповітом та спадщину прийняв, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем та був на той час неповнолітнім.

Інший спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_5 спадщину не прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців не проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріуса не подавала.

Спадкоємці першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 26.07.2005р. подали заяви про прийняття спадщини до державного нотаріуса ОСОБА_6 державної нотаріальної контори. Однак в наступному ними були подані заяви про відмову від спадщини.

На звернення до державного нотаріуса ОСОБА_6 державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю державного нотаріуса ОСОБА_10 за №461/02-14 від 24.04.2018р. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкодавець залишила заповіт, посвідчений ОСОБА_6 державною нотаріальною конторою 15.06.2000р. за №4-5220 на користь декілька спадкоємців, та не підтверджений родинний зв'язок.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частиною другою четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину, а спадкоємці за законом, які мають право обовязкову частку, від спадщини відмовились, на думку суду правомірними є вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після ОСОБА_5, яка померла 01.04.2005 року, у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, пр. Миру. 1, кв. 30, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (68600, АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_3 (місце реєстрації: 185005, ОСОБА_11 Федерація, АДРЕСА_5; фактичне місце проживання: 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Платова, 28/2, паспорт громадянина ОСОБА_11 Федерації серії 86 03 523279, виданий 09.06.2003, код підрозділу 102-001), ОСОБА_4 (185005, ОСОБА_11 Федерація, АДРЕСА_5) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла 01.04.2005 року, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.12.2018р.

Суддя: А.С. Адамов