Справа № 265/8652/18
Провадження № 2/265/1921/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 грудня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновського А.М.,

за участю секретаря Злидіної Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач є зареєстрованим у квартирі, однак не проживає у ній від моменту реєстрації - з 16.05.2014, особистих речей у квартирі не має, комунальні послуги не сплачує. Наявність реєстрації відповідача у помешканні створює низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Вважаючи, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, просила визнати його таким.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_3 в судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні, викладеним у позові, просили позов задовольнити, а також зазначили про згоду на вирішення справи у заочному порядку.

Відповідач ОСОБА_2, будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, відзиву на позов чи будь-яких інших заяв по суті справи не надав.

З урахуванням наведених обставин суд вважає за можливе постановити рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить позивачеві ОСОБА_1.

За інформацією, наданою Центром надання адміністративних послуг ДАП Маріупольської міської ради від 08.10.2018 та від 19.10.2018, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, останній з 16.05.2014 і по теперішній час.

Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання.

З акту, посвідченого КСН «Азовстальський» від 09.10.2018, вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 фактично проживають: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що є сусідкою позивача та проживає у АДРЕСА_2, підтримує із нею добросусідські відносини. ОСОБА_1 придбала квартиру у будинку у 2014 році та з цього часу постійно проживає у ній. Особа ОСОБА_2 їй не відома та його вона ніколи у будинку не зустрічала і не бачила.

ОСОБА_6, допитана в судовому засідання у якості свідка, пояснила, що також є сусідкою позивача ОСОБА_1, понад 29 років проживає у АДРЕСА_3, підтримує із нею добросусідські відносини, час від часу відвідують одна одну. Позивач проживає у будинку з 2014 року, окрім неї за час її проживання у будинку вона ніколи і нікого не бачила.

Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності зв'язку із спірним жилим приміщенням, і тим самим його не оспорює.

Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач від моменту реєстрації у травні 2014 року, тобто понад встановлені законодавством строки, у квартирі, належній позивачеві на праві власності, не проживає без поважних причин, а тому вважає можливим постановити рішення про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши пред'явлений позов по суті.

У відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 704,80 гривень.

На підставі п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 259, 263-265, 280, 281, 285 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

2. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору у розмірі 704,80 гривень.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

6. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

7. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо розгляду справи на офіційному веб-порталі судова влада України http://court.gov.ua/sud0538/.

8. Повний текст рішення складено 06 грудня 2018 року.

Суддя _________________________