АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року

м. Харків

справа № 615/1840/15-ц

провадження № 22ц/790/3467/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Кружиліної О.А,

суддів: Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря Сементовської О.М.

імена (найменування сторін):

позивач - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК»

на рішення Валківського районного суду Харківської обліт від 05 квітня 2018 року в складі судді Товстолужського О.В.,

в с т а н о в и в:

26 жовтня 2015 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, який в подальшому уточнив та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Доводи позовної заяви мотивовані тим, що ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 29 листопада 2007 року уклали кредитний договір №DN81AR03110408, згідно якого ЗАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 108 232 грн 39 коп. на термін до 28 листопада 2014 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених договором, а саме щомісяця, ОСОБА_2 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Крім того, зазначеним кредитним договором передбачено, що у випадку порушення зобов'язань за договором, відповідач сплачує позивачу відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нарахований від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Позивач зобов'язання за договором виконав та надав ОСОБА_2 кредит у відповідному розмірі, а відповідач в свою чергу не виконав своїх зобов'язань, у зв'язку і чим, останній станом на 20 серпня 2015 року має заборгованість в сумі 536 348 грн 66 коп., від якої віднімається сума в розмірі 228 197 грн 41 коп., яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2012 року.

Позивач просив стягнути із ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором за кредитним договором № DN81AR03110408 від 29 листопада 2007 року в розмірі 308 151 грн 25 коп., яка складається із 709 грн 20 коп. - заборгованість за кредитом, 12 814 грн 77 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 8 863 грн 58 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 285 763 грн 70 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 05 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим через недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також зазначене рішення винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що сторона позивача не представила суду будь-яких даних про виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, а також про те, що розмір заборгованості не доведений позивачем, не відповідає фактичним обставинам по справі.

Так, наявність рішення за відсутності належного виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами. Тобто, саме по собі рішення, виконання якого не здійснено вчасно, не припиняє зобов'язальних правовідносин між сторонами договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора на отримання сум, передбачених умовами договору, частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки належним виконання зобов'язання є його виконання, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання (стаття 599 ЦК України).

Крім того, відповідачем були укладені договори страхування, на виконання зобов'язань за якими банком надано кредитні кошти. Операції по перерахуванню коштів проводилися банком один раз на рік (оскільки договір страхування діє один рік з пролонгацією на такий же термін). Зарезервована сума для сплати чергових страхових платежів розрахована на увесь строк дії кредитного договору.

Самостійно відповідач страхові платежі не сплачував. Доказів на спростування зазначеної обставини до суду не надав. Таким чином банк діяв у відповідності до умов кредитно-заставного договору та правомірно здійснив сплату страхових платежів по дорученню відповідача на користь страхової компанії.

Що стосується розміру заборгованості за кредитним договором, то позивачем надані суду докази щодо наявності заборгованості, а відповідачем, в свою чергу, не спростовані ці докази.

Відзиву на апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» не надійшло.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з положень статей 526, 530, 610, 625,1054 ЦК України, та своє рішення мотивував тим, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, було стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № DN81AR03110408 від 29 листопада 2007 року в сумі 218 197 грн 41 коп. Однак стороною позивача не викладені обставини про причини залишку заборгованості за зазначеним кредитним договором, а саме тіла кредиту в розмірі 709 грн 20 коп., після повного задоволення позову. У зв'язку з чим судом не прийнято розрахунок заборгованості, оскільки остаточний розмір суми, що підлягає стягненню з ОСОБА_2, залежить від розміру заборгованості за тілом кредиту. Суд вважав, що позивачем не надані переконливі докази заборгованості за тілом кредиту, а тому нарахування комісії, процентів, пені не можуть вважатися підтвердженими. Крім того, непогашене тіло кредиту в сумі 709 грн 20 коп., як зазначає позивач, неспівмірне по відношенню до нарахування відсотків, комісії та пені в розмірі 308 151 грн 25 коп.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі погодитись не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2, 29 листопада 2007 року був укладений кредитний договір № DN81AR03110408, відповідно до якого банк надав відповідачу кошти 108 232 грн 40 коп. з метою купівлі автомобіля, зі строком дії договору по 28 листопада 2014 року включно. Відповідач зобов'язався кожного місяця погашати кредит в сумі 1 729 грн 51 коп.

Відповідно до пункту 7.3 договору забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає LIFAN 520 SX, LLV2A2A, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані Банку з метою забезпечення зобов'язань за даним договором.

У зв'язку з тим, що відповідач неналежно виконував умови кредитного договору, позивач у лютому 2012 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому просив достроково стягнути з ОСОБА_2 та ПАТ «Акцент-банк» солідарно заборгованість за договором № DN81AR03110408 від 29 листопада 2007 року станом на 03 лютого 2012 року в розмірі 228 197,41 грн, в тому числі: 81 996,60 грн - заборгованість за кредитом; 45 875,27 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 19 709,81 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 80 615,73 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», суд Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська, керувався статтями 526, 549, 551, 554, 611, 1050, 1054 ЦК України.

Вказане рішення набрало законної сили .

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «Приватбанк» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «Приватбанк».

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

У такому разі положення абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини 1 статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов'язання.

З огляду на зазначене можна зробити такі висновки.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що саме по собі рішення, виконання якого не здійснено вчасно, не припиняє зобов'язальних правовідносин між сторонами договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора на отримання сум, передбачених умовами договору, частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки належним виконання зобов'язання є виконання, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки зі змісту позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» від 20 листопада 2015 року вбачається, що позивачем не заявлялися позовні вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, а просило суд стягнути заборгованість з підстав, передбачених статтями 526, 527, 530, 1054 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того, колегія суддів зазначає, що посилання позивача на те, що внаслідок несплати відповідачем страхових платежів збільшилося тіло кредиту, є необґрунтованими та безпідставними.

Страхові платежі - це витрати на користь третіх осіб, в даному випадку страховика.

Відповідно до пункту 2.1.3 у відповідно до даного договору позичальник клопоче перед банком про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів у відповідності до договорів страхування, укладених у відповідно до пункту 2.2.7 даного договору, та поручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування.

Доказів на укладення зазначених договорів страхування, укладених між позичальником та страховиком, позивачем не надано.

Оскільки суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами, з яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, тому вважає за необхідне скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших мотивів.

За результатами розгляду апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» суд апеляційної інстанції відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України скасовує судове рішення повністю і ухвалює нове рішення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Валківського районного суду Харківської обліт від 05 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» відмовити з інших мотивів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 серпня 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова