КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 757/26754/17-ц

провадження № 22-ц/824/3782/2018

06 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача КирилюкГ.М

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

при секретарі Дуці В. В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк &q?ій;ПриватБанк&qut;;

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк &quко;ПриватБанк&q? &;, третя особа: ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою, за апеляційною скаргою ОСОБА_3на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2018 року у складі судді Бортницької В. В.,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви від 04.04.2018 про уточнення позовних вимог, просив визнати припиненою поруку за договором поруки № К3H1GK15006415, укладеним 18.07.2007 між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк». Також просив відшкодувати судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, 18 липня 2007 року між ЗАТ КБ &quли;ПриватБанк&quмі; та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № К3H1GK15006415.

За умовами вказаного договору банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 18.07.2007 по 18.07.2037 р. включно у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 65 790 доларів США на купівлю квартири, а також у розмірі 19 738,21 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Річний процент за даним договором становить 10,08%.

18.07.2007 між ЗАТ КБ &quck;ПриватБанк&quмі; та ОСОБА_2 (поручитель) укладено договір поруки №К3H1GK15006415, за яким поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором від 18.07.2007 року №К3H1GK15006415.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, що стало підставою для звернення ПАТ КБ &q?ю ;Приватбанк&q? ; до суду з позовом про стягнення заборгованості.

З розрахунку заборгованості йому стало відомо, що 23.10.2008 банком було збільшено розмір річної процентної ставки та встановлено її на рівні 13,2%.

Внаслідок збільшення процентної ставки по кредиту з 10,8% до 13,2% річних збільшилась сума боргу основного зобов'язання боржника та обсяг відповідальності поручителя.

Зважаючи, що відповідачем було змінено зобов'язання в односторонньому порядку, без згоди ОСОБА_2 як поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності останнього, порука за договором поруки № К3H1GK15006415 від 18.07.2007 є припиненою з підстав, передбачених ст. 559, 598 ЦК України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2018 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та відшкодувати судові витрати по справі.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Посилається на ті підстави, що положення, вміщене у ч.1 ст.559 ЦК України, відповідно до якого у тих випадках, коли боржник і кредитор змінюють умови основного договору таким чином, що це тягне збільшення обсягу зобов'язання поручителя без його згоди, порука припиняється, є підставою для висновку про те, що поручитель не залишається зобов'язаним навіть на початкових умовах. Припинення зобов'язання є останньою стадією його існування. Під припиненням зобов'язання розуміють припинення правового зв'язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов'язків, що становлять зміст зобов'язання. Тобто, кредитор втрачає право вимагати від боржника виконання передбачених у зобов'язанні дій, а боржник звільняється від обов'язку виконувати такі дії під загрозою застосування до нього мір відповідальності. Припинення зобов'язання має остаточний характер, чинне цивільне законодавство не передбачає можливості відновлення вже припиненого зобов'язання.

Також вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ПАТ КБ &q?но;Приватбанк&q? ; було прийнято рішення про скасування рішення щодо підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідач на умовах та в порядку, передбаченому п. 2.3.2 кредитного договору, зменшував процентну ставку за користування кредитом.

Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 22.05.2018 року, а також виписки по рахункам з обліку заборгованості №2233, №2237, №2239, №2909 не є належними та допустимими доказами зміни розміру процентної ставки за кредитом, а також дати, з якої вона встановлюється.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5, ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_7 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилалась на ті підстави, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 22.05.2018 року відсоткова ставка за наданим кредитом складає 0,84% на місяць, тобто фактичної зміни відсоткової ставки за наданим кредитом не відбулось.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 18 липня 2007 року між ЗАТ КБ &quam;Приватбанк&qu R; та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № К3H1GK15006415, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 18.07.2007 по 18.07.2037 р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 65 790 доларів США, на купівлю квартири, а також у розмірі 19 738,21 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

18 липня 2007 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №K3H1GK15006415, за яким останній поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 18.07.2007 № К3H1GK15006415.

Відповідно до листа відповідача на адресу позичальника від 9/29/2008 №20.1.3.2/6-22855/2477, у зв'язку із значним подорожчанням грошових ресурсів на світовому та українському фінансових ринках та підвищенням рівня облікової ставки Національного банку України з 8,5 до 12 відсотків, з метою виконання зобов'язань перед своїми вкладниками, ПриватБанк змушений вимагати змінити умови кредитного договору № К3H1GK15006415 від 7/18/2007 р. Починаючи з 10/22/2008 р. відсоткова ставка за кредитним договором складатиме 13,2% на рік (а.с.160 т.1).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ( справа №357/6458/15-ц) позивачем було прийнято рішення про скасування рішення щодо підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку та з 23.03.2017 здійснено перерахунок заборгованості за кредитним договором за первісними його умовами, тобто виходячи зі ставки 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості.

З розрахунку заборгованості станом на 22.05.2018 вбачається, що остаточний розрахунок заборгованості по відсоткам здійснений виходячи з процентної ставки 10,08%. Надлишково сплачені кошти за період з жовтня 2008 р. (підвищення відсоткової ставки) по червень 2014 року ( останні погашення за кредитним договором) були враховані в погашення заборгованості по тілу кредиту та проведені відповідні корегувальні операції.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

За змістом частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником.

Згідно частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на поручителя відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 17 лютого 2016 року у справі №6-3176цс15.

Пунктом 13 договору поруки від 18 липня 2007 року сторони погодили, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Ураховуючи наведену умову договору поруки, збільшення кредитної процентної ставки починаючи з 22.10.2008 р. без згоди поручителя призвело до припинення поруки.

Матеріали справи не містять доказів наявності судового рішення про стягнення боргу з поручителя, яке набрало законної сили, що могло слугувати самостійною підставою для відмови у задоволенні даного позову.

Висновок суду першої інстанції про дійсність поруки з огляду на те, що відповідачем в подальшому було прийнято рішення про скасування попереднього рішення щодо підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку є необґрунтованим.

Припинення поруки внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя має остаточний характер та остання не може бути відновлена внаслідок подальших односторонніх дій кредитора, які не мають своїм наслідком поновлення попередньо існуючих зав'язків між кредитором і поручителем.

За правилом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно, кожна сторона у договірному зобов'язанні має діяти розсудливо та добросовісно, розуміючи значення своїх дій та приймаючи на себе усі юридичні наслідки таких дій.

Таким чином, зважаючи на встановлення неправильного застосування норм матеріального права судом першої інстанції, які мають істотне значення для вирішення спору, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухваленого по справі рішення та постановлення нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. (640 грн +960 грн).

Вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої - третьої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Наявний в матеріалах справи розрахунок загальної вартості витрат на правничу допомогу від 04.04.2018 р. на загальну суму 12 000 грн. та акт про надання правничої допомоги від 04.04.2018 р. суд розцінює як попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, заявлених до відшкодування.

Розрахунку витрат на правничу допомогу, який би підтверджував обсяг фактично наданих послуг адвокатом та здійснених ним витрат в суді першої та апеляційної інстанції матеріали справи не містять.

За таких обставин правових підстави для відшкодування вказаних витрат за рахунок іншої сторони суд не вбачає.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати припиненою поруку за договором поруки № К3H1GK15006415, укладеним 18.07.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк &quac;ПриватБанк&quar; ( , м.Київ, вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 1 600 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: Т. А. Семенюк

І. М. Рейнарт