КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________
Справа №380/650/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4027/2018
У Х В А Л А

5 грудня 2018 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Рейнарт І.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 23 серпня 2018 року (суддя Лісовенко П.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства «АННА-АГРО-ПЛЮС» про розірвання договорів оренди земельних ділянок та стягнення заборгованості по орендній платі,

встановив:

рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 23 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Повний текст судового рішення складено 31 серпня 2018 року.

На вказане рішення суду 1 листопада 2018р. ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу (с.с.89).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 була подана з порушенням визначеного статтею 354 ЦПК України строку на апеляційне оскарження, не була оплачена судовим збором та не відповідала вимогам ст. 356 ЦПК України, ухвалою судді від 8 листопада 2018 року апеляційну скаргу було залишено без руху, а позивачу наданий строк у десять днів з моменту вручення копії ухвали для подачі заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав для поновлення строку, усунення недоліків апеляційної скарги та сплати судового збору.

Копія ухвали судді від 8 листопада 2018 року отримана ОСОБА_2 17 листопада 2018р., що підтверджується даними з сайту Укрпошта по номеру ідентифікатору поштового відправлення (с.с.104), тому строк для усунення недоліків апеляційної скарги для позивача закінчився 27 листопада 2018р.

26 листопада 2018 року ОСОБА_2 направила до апеляційного суду заяву, в якій посилається на те, що строки на подачу апеляційної скарги нею не пропущені, а також, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі п. 10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Пунктом 10 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях позивачів - громадян, віднесених до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмежовані поняття «постраждалий» та «потерпілий» від Чорнобильської катастрофи.

У статті 9 вказаного Закону надано визначення осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, до яких законодавець відніс: 1) учасників ліквідації наслідків

2

аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілих від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадян, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Визначення осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, надано у статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до яких, зокрема, віднесені евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення (пункт1).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що статуси осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, не є тотожними.

Дана обставина також підтверджується наданням вищезазначеним Законом різних пільг та компенсацій для осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, та для громадян, які були евакуйовані із зони відчуження, про що зазначено і у посвідченні, виданому на ім'я ОСОБА_2

У Законі України «Про судовий збір» законодавець визначив категорію осіб, які звільнені від сплати судового збору, у тому числі постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, до якого не віднесені особи, потерпілі від Чорнобильської катастрофи.

В іншому випадку від сплати судового збору були б звільнені всі особи, яким наданий будь-який статус (категорія 1 та 2) відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи викладене, вважаю, що посилання ОСОБА_2 на звільнення її від сплати судового збору відповідно до п. 10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є безпідставними.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем був сплачений судовий збір, що свідчить про її обізнаність про відсутність підстав для її звільнення від сплати судового збору.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може бути обмежено, зокрема, задля забезпечення нормального функціонування судової системи. Це включає часові обмеження, фінансовий тягар, вимоги щодо форми звернення тощо.

У рішенні у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати

3

вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред'явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів.

Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року).

У справі «Трух проти України» Європейський суд дав оцінку застосуванню процесуальних обмежень у вигляді обов'язку сплатити мито, надати копії документів у певній кількості та направити звернення до конкретного суду. Європейський суд не виявив жодних підстав вважати, що застосування згаданих процесуальних обмежень у цій конкретній справі було свавільним чи невиправданим. Відповідно, скарга заявника про відсутність доступу до суду була відхилена як необґрунтована.

Отже, вимога сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги, яка ґрунтується на нормах закону, не є обмеженням доступу особи до правосуддя.

Таким чином, позивачем недоліки апеляційної скарги у визначений судом строк не усунені.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, згідно якої, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки подана апеляційна скарга не оплачена судовим збором, у наданий строк ОСОБА_2 вказані недоліки не усунуті, апеляційна скарга підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 185, 357 ЦПК України, суддя

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 23 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства «АННА-АГРО-ПЛЮС» про розірвання договорів оренди земельних ділянок та стягнення заборгованості по орендній платі вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя