Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 679/918/16-ц

провадження № 61-32291св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - гаражний кооператив - «Автомобіліст»,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Хмельницької області в складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П'єнти І. В. від 24 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1986 року він є членом гаражного кооперативу «Автомобіліст» (далі - ГБК «Автомобіліст»), а з 31 травня 2011 року - власником гаража № НОМЕР_1, розташованого на території кооперативу. У період з січня по лютий 2016 року він спільно з іншими членами гаражного кооперативу на адресу голови кооперативу та голови ревізійної комісії неодноразово направляв звернення щодо надання інформації про господарську діяльність кооперативу. Проте, така інформація не була надана, відповіді на звернення вони не отримали. Відповідно до діючого законодавства і статуту ГБК «Автомобіліст» він має право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб із запитами пов'язаними із діяльністю кооперативу та його посадових осіб, а також право одержувати відповіді на свої запити. Не надання інформації позбавляє його можливості вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків в роботі його органів і посадових осіб, брати участь в господарській діяльності кооперативу, його управлінні тощо. Тому, просив зобов'язати відповідача надати йому у письмовому вигляді інформацію щодо господарської діяльності кооперативу.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року позов задоволено. Зобов'язано ГБК «Автомобіліст» надати ОСОБА_4 у письмовому вигляді інформацію:

-яка загальна сума коштів була зібрана з членів ГБК «Автомобіліст» на проведення робіт по пере підключенню енергопостачання на виконання рішення загальних зборів оформленого протоколом № 4 від 06 травня 2014 року;

-яка сума коштів, згідно бухгалтерського обліку, є заподіяною шкодою внаслідок вчиненого злочину (крадіжки з сторожки, що мало місце 05 червня 2014 року);

-яку суму надходжень коштів ГБК «Автомобіліст» отримав після продажу трансформаторної підстанції, яка була придбана в 2014 році за кошти членів кооперативу, але в експлуатацію так і не вводилась;

-яка сума коштів залишилась в касі ГБК «Автомобіліст» після проведення робіт по пере підключенню енергопостачання та продажу трансформаторної підстанції;

-яка кількість членів кооперативу не внесла кошти (200 грн) на пере підключення енергопостачання;

-надати копію акту ревізійної комісії по перевірці фінансової діяльності ГБК «Автомобіліст» за період з вересня 2015 по 11 лютого 2016 року;

-повідомити який документ підтверджує достовірність звіту бухгалтера;

-яка сума коштів залишилась на банківському рахунку ГБК на початок звітного періоду і вказати документ, який підтверджує цю суму;

-вказати скільки членів і скільки гаражів наявні в ГБК «Автомобіліст»;

-вказати хто робив розрахунок по всіх внесках, які документи при цьому враховані, з якої площі робилися розрахунки;

-повідомити коли відбудуться збори по затвердженню річних внесків ГБК «Автомобіліст»;

-вказати скільки власників ГБК «Автомобіліст» вийшли з нього, тобто продали і скільки вступили в нього з вересня 2014 року - по березень 2015 року, загальна сума грошей, яка поступила в касу кооперативу з вересня 2014 року по березень 2015 року;

-вказати суму витрат на чищення доріг і яка сума зазначена згідно кошторису за 2015-2016 роки;

-вказати чи погасили свою заборгованість власники гаражів НОМЕР_2, НОМЕР_3 і НОМЕР_4, якщо ні, то яка загальна сума заборгованості;

-вказати хто розраховував ціну за 1 кВт електроенергії, яким законом при цьому користувались;

-який встановлено ліміт залишку грошей у касі;

-яким документом підтверджується залишок грошей (банківські платіжки, акт ревізійної комісії). Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не надана члену кооперативу інформація щодо господарської діяльності кооперативу, надання якої передбачено діючим законодавством.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу ГБК «Автомобіліст» задоволено. Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Апеляційний суд, відмовляючи в позові, виходив із недоведеності позовних вимог.

У червні 2017 року ОСОБА_4 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ подав касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Херсонської області від 24 травня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд при вирішенні даної справи не застосував норми, які підлягали застосуванню, а саме - статті 12 Закону України «Про кооперацію» та частини першої статті 7, частини першої статті 8 Закону України «Про звернення громадян». Також апеляційний суд вийшов за межі апеляційної скарги.

У вересні 2017 року на адресу суду касаційної інстанції від ОСОБА_4 надійшли пояснення до його касаційної скарги, у яких зазначає, що посадові особи ГБК «Автомобіліст» відповідно до статті 12 Закону України «Про кооперацію», положень Закону України «Про інформацію» на його звернення від 11 лютого 2016 року зобов'язані буди надати йому відповідь на запитувану інформацію у письмовому вигляді незалежно від того, чи розміщувалася вона в інформаційному кутку, на інтернет-сайті кооперативу чи у будь-якому іншому загальнодоступному місці, а також незалежно від того чи просив він перед цим зверненням розмістити таку інформацію на дошці оголошень.

У листопаді 2017 року на адресу суду касаційної інстанції від ГБК «Автомобіліст» надійшли заперечення на вищевказану касаційну скаргу, у яких заявник просить відхилити вищевказану касаційну скаргу і залишити оскаржуване рішення апеляційного суду без змін. Указує на те, зо апеляційний суд правильно дійшов висновку про те, що усю запитувану інформацію було надано заявникам у формі та у спосіб, в якій вони просили у своїх зверненнях, а тому підстав для задоволення позову немає.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Суд установив, що ОСОБА_4 є членом гаражно-будівельного кооперативу «Автомобіліст», власником гаража, на території кооперативу у м. Нетішин Хмельницької області.

15 січня і 28 січня 2016 року, двічі 11 лютого 2016 року позивач разом з іншими членами гаражного кооперативу направили звернення, адресовані голові правління і голові ревізійної комісії ГБК «Автомобіліст», щодо надання інформації про господарську діяльність кооперативу.

Відповідно до пункту 4.5.1 статуту ГБК «Автомобіліст» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), інформація про фінансово-господарську діяльність кооперативу за звітний період доводиться до членів кооперативу шляхом розміщення на дошці оголошень.

Апеляційний суд, установивши, що запитувана інформація була розміщена відповідачем на дошці оголошень, що відповідає порядку надання інформації членам кооперативу, передбаченому статутом, підстав вважати, що права позивача на отримання інформації порушені, не має.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило