Провадження № 2/522/2125/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Фуцур Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3,- «про визнання правочину удаваним та визнання права спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом, по якому просить:

-визнати укладений, 26 листопада 2004 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договір дарування квартири АДРЕСА_1 удаваним правочином та який вчинений для приховання правочину купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1;

-визнати квартиру АДРЕСА_1 обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_4;

-поділити між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 набуте за час шлюбу у спільну сумісну власність майно в рівних частках, виділивши кожному з них у особисту приватну власність по 1/2 частки квартири АДРЕСА_1..

Заявлені вимоги позивач обгрунтовує тим, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який помер 13.09.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі у період часу з 25.07.1986 року по 03.07.2008 року, під час перебування у якому ОСОБА_4 на підставі нотаріально-посвідченого договору дарування від 26.11.2004 року набута у власність квартира АДРЕСА_1. Даний обєкт в подальшому увійшов до спадкового майна померлого ОСОБА_4. Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на той факт, що квартира АДРЕСА_1 набута за час перебування у шлюбі позивача із померлим ОСОБА_4 за спільні кошти подружжя, тому просить суд визнати договір дарування удаваним, визнавши його договором купівлі-продажу, визнати квартиру спільно набутим майном подружжя та поділити в рівних частинах.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, надали до суду заперечення проти позову та клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що дійсно спірна квартира була відчужена на користь ОСОБА_4 на підставі договору дарування.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, на підставі наступного.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

25.07.1986 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Приморським відділом РАЦСу м. Одеси зареєстровано шлюб, актовий запис № 740.

26.11.2004 року ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 набув у власність квартиру АДРЕСА_1.

В подальшому, 03.07.2008 року, шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі, актовий запис № 468.

13.09.2016 року ОСОБА_4 помер, внаслідок чого відкрилась спадщина на, належне йому, майно.

Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на той факт, що спірна квартира була набута за час шлюбу за спільні кошти подружжя, тому просила договір дарування визнати удаваним, визнавши його договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

За змістом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 ЦК України).

Будь-який правочин має набути чинності, тобто набрати юридичної сили. Для цього він має відповідати вимогам, встановленим законом, зокрема вимогам ст. 203 ЦК України.

Згідно із ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі встановленій законом, а ч. 1 ст. 205 ЦК України передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлене законом.

Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Позивач, ОСОБА_1, яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка пояснила, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4, останній запропонував їй придбати квартиру для їх спільної доньки на вул. Канатній в м. Одесі, з метою чого витратити 26 000 дол. США із сімейного бюджету. Кошти на купівлю квартири були зібрані спільною працею. Про існування квартири, що є предметом спору, їй стало відомо в 2004 році, бачила її лише на плані, у ній ніколи не перебувала.

Також в судовому засіданні в якості свідка була допитана ОСОБА_6 ( донька позивача), яка пояснила що спірна квартира була придбана для неї, на момент придбання якої їй було 14 років. Після смерті батька- Бєлоусова О.Ф. вона дізналась, що право власності на спірну квартиру було оформлено на нього на підставі договору дарування. Наголосила на тому, що думала, що ОСОБА_4 був укладений заповіт на квартиру АДРЕСА_1 на її імя, зазначила що в квартирі не була.

Свідок ОСОБА_7 ( чоловік доньки, зять померлого) в судовому засіданні пояснив, що в спірній квартирі неодноразово бував, померлий ОСОБА_4 говорив, що квартира ним була придбана для доньки ОСОБА_6 та радився з приводу проведення ремонтних робіт у ній.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які були допитані в якості свідків пояснили, що померлий ОСОБА_4 говорив, що квартира ним була придбана для доньки ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_10 в засіданні пояснила, що з ОСОБА_3 вона знайома зі шкільних літ, оскільки навчались разом. З ОСОБА_11, який працював пререкладачем в бюро-перекладів, вона познайомилась в 2003-2004 року, коли вони разом із ОСОБА_3 проживали разом в ІНФОРМАЦІЯ_1. Квартиру АДРЕСА_2, подаровану ОСОБА_2 ОСОБА_4, дарувальник отримала від свого дідуся, який допоміг їй грошами на її придбання.

ОСОБА_12, під час допиту в якості свідка пояснила, що з ОСОБА_4 вона знайома з 2004 року, коли він разом із ОСОБА_3 проживали разом у подарованій ОСОБА_2 квартирі.

Позивач в судовому засіданні зазначила, що вона не памятає в якому році вони з ОСОБА_4 припинили спільно проживати.

На запитання головуючого по справі-судді ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що на момент купівлі квартири АДРЕСА_1 їй було 19 років та кошти їй на її придбання дав дідусь. Мотивом укладання договору дарування спірної квартири з ОСОБА_4 зазначила те, що вона перебувала з ним у добрих стосунках та подарувала квартиру як товаришу її мати, оскільки в її матері був тяжкий характер.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно договору дарування спірної квартири від 26.11.2004 року загальна вартість нерухомого майна згідно з Витягом, виданим Комунальним підприємством " Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" 19.11.2004 року за № 5501569 складає 106600 грн., що еквівалентно по курсу НБУ на 26.11.2004 року становить 20 000 дол. США, тому суд критично ставиться до позиції позивача, що з сімейного бюджету було витрачено 26 000 дол. США на купівлю спірної квартири.

Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України, власність зобов'язує.

Суд звертає увагу на те, що позивач, вважаючи себе власником 1/2 частки квартири № 35 за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 130-а не цікавилась на якій підставі була набута її чоловіком спірна квартира, протягом 12 років жодного разу в ній не була.

З матеріалів справи вбачається, що шлюб між позивачем та ОСОБА_4 розірвано у 2008 році, однак підтверджень того, що позивач зверталась з того часу до суду за захистом своїх майнових прав стосовно квартири АДРЕСА_3, що є предметом спору по даній справі суду надані не були.

З наведеного вище слідує, що позивач дізналась про порушення її майнового права у 2008 році.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач в позові посилається на те, що 24.04.2017 року вона звернулась із заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності на ? частку в спільному майні подружжя.

26.04.2017 року постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на ? частку у спільному майні подружжя, а саме на ? частку квартири АДРЕСА_4.

Підставою для винесення зазначеної постанови стало те, що позивач та ОСОБА_4 з 2008 року не перебувають у шлюбі, а тому позивач не має права на ? частку квартири АДРЕСА_4.

Після чого нею було отримано витяг з єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та тільки у 2017 році вона дізналась про наявність оскаржуваного договору дарування 2004 року.

Суд критично ставиться до вищезазначених посилань позивача, з приводу того, коли вона дізналась про порушення її права, оскільки постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13 від 26.04.2017 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право власності на ? частку в спільному майні подружжя ОСОБА_14 та ОСОБА_11 на квартиру АДРЕСА_5, що не є обєктом нерухомого майна, який є предметом спору по даній справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

В судовому засіданні з'ясовано, що відповідач по справі ОСОБА_2 була знайома з ОСОБА_4, перебувала з ним у добрих стосунках.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач не надала до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний договір дарування був удаваним та укладений з метою приховання договору купівлі-продажу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню не у звязку зі спливом строків позовної давності, а за безпідставністю вимог.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 15, 16, 253, 256, 261, 267 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3,- «про визнання правочину удаваним та визнання права спільної сумісної власності, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 17.08.2018 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

07.08.18