Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/465/18
Провадження № 2/596/298/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" серпня 2018 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого суду Митражик Е.М.

за участю: секретаря судового засідання Кузик М.Я.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 про стягнення втраченого заробітку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 та просить стягнути з Гусятинської селищної ради в його користь 7945,06 гривень втраченого заробітку та 10 000 гривень моральної шкоди. Посилається на те, що він працював директором КП «Водоканал-сервіс» і розпорядженням селищного голови № 7 від 26.01.2017 року він звільнений із зазначеної посади і 24.04.2017 року поновлений на роботі. Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області № 596/153/15-ц від 20.04.2017 року вказане розпорядження скасовано і його поновлено на роботі. Відповідно до ст.236 КЗпП України при поновленні на роботі із відповідача повинен бути стягнутий втрачений заробіток за весь час вимушеного прогулу, який складає 88 днів в період з січня 2017 року. За вказаний період часу йому виплачено 16153,02 гривень, із врахуванням податків та обов'язкових платежів, в цей же час, йому безпідставно не виплачено 7945,06 грн., у зв'язку з тим, що вказану суму він отримав як допомогу по безробіттю. Оскільки розпорядження про його звільнення із роботи та про поновлення приймала третя особа як представник відповідача, він вважає, що вказані кошти повинні бути сплачені винними особами, оскільки КП «Водоканал Сервіс» без відповідного розпорядження голови даних коштв виплатити не мало можливості. Таким чином йому спричинена матеріальна шкода у вигляді втраченого заробітку та невідшкодованих витрат в сумі 7945,06 грн. і вказані кошти відповідно до ст.1166 ЦК України повинні бути стягнуті в повному обсязі.

У зв'язку із незаконним звільненням порушився звичний для нього спосіб життя, він не мав коштів для існування та забезпечення себе та своєї сім'ї також принижено ділову репутацію як керівника підприємства а тому, вважає, що йому спричинено моральну шкоду, оцінює в 10000 грн. і вказану суму відповідно до ст.237-1 КЗпП України та ст.ст.23,1167 ЦК України відповідач повинен платити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_6, представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Оскільки сума, виплачена як допомога по безробіттю, не підлягає зарахуванню суми компенсації за вимушений прогул, то вважає, що цю суму повинен повернути йому і відповідач. Внаслідок невиплати йому компенсації за вимушений прогул Гусятинською селищною радою в розмірі 7945,06 грн., а Гусятинським РЦЗ, із трудового стажу випало кілька днів та цим також завдано йому моральної шкоди. Позивач пояснив, що про те, що суму в розмірі 7 945,06 грн. він отримав з Гусятинського РЦЗ як допомогу по безробіттю, а не від відповідача, йому стало відомо в липні 2017 року.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на поданий попередньо відповідачем відзив, просив відмовити в задоволенні позову. У відзиві зазначив, що згідно розрахунків позивач працюючи на посаді директора КП «Водоканал-сервіс» за період з 26 січня по 24 квітня 2017 року міг отримати дохід у розмірі 21185,28 гривень. Втрачений заробіток в розмірі 21 185,28 гривень був відповідачу відшкодований у повному розмірі шляхом виплати 7945,06 гривень Гусятинським районним Центром зайнятості та виплати 13 240,22 гривень Комунальним підприємством «Водоканал-Сервіс». Доповнив, що сума в розмірі 7945,06 гривень, сплачена Гусятинським РЦЗ, була повернута Гусятинському РЦЗ Гусятинською селищною радою за судовим рішенням в серпні 2017 року. Вважає, що відповідачем повністю сплачено в користь позивача втрачений заробіток в розмірі 21 185,28 гривень, збитків не завдано, а тому позовні вимоги є безпідставними. Щодо стягнення моральної шкоди, вважає, що вимоги безпідставні, оскільки збитків відповідачем не завдано.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги вважає безпідставними повністю, оскільки ОСОБА_2 Гусятинською селищною радою повністю виплачено компенсацію за втрачений заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 21185,28 гривень-13 240,22 гривень та 7945,06 гривень, які сплачені Гусятинським РЦЗ та повернуті Гусятинською селищною радою.

24.04.2018 року ОСОБА_2 подано відповідь на відзив, згідно якого вказує, що оскільки його незаконно звільнено не Гусятинським РЦЗ, а відповідачем, то він повинен провести вказані виплати із врахуванням ст. 134 КЗпП України. Посилається, що Верховним Судом України по справі № 6-1660цс16 роз'яснено, що при стягненні втраченого заробітку інші виплати не враховуються.

Згідно поданого Гусятинською селищною радою заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, сума, яка була виплачена Гусятинським районним центром зайнятості позивачу відшкодована Гусятинською селищною радою у повному розмірі, шляхом перерахунку на розрахунковий рахунок Гусятинського районного Центру зайнятості 7945,06 гривень 18 серпня 2017 року. Повторна виплати позивачу суми в розмірі 7945,06 гривень привела б до неправомірного збагачення позивача. Позивачу втрачений заробіток за період з 26 січня по 24 квітня 2017 року в розмірі 21185,28 гривень був відшкодований у повному обсязі.

Дослідивши та оцінивши здобуті в судовому засіданні докази, суд встановив обставини та визначив відповідно до них наступні правовідносини.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів,чинних на час вчинення окремих процесуальних дій,розгляду і вирішення справи.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судовим рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20.04.2017 року в цивільній справі № 596/1536/17 позов ОСОБА_2 до Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області про визнання незаконними та скасування рішень виконкому Гусятинської селищної ради, рішення атестаційної комісії, розпорядження Гусятинського селищного голови про звільнення з роботи, поновлення на роботі - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення атестаційної комісії Гусятинської селищної ради від 05.01.2017 року; визнано незаконним та скасовано розпорядження Гусятинського селищного голови Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області № 7 від 26.01.2017 року «Про розірвання строкового трудового договору та звільнення з посади директора комунального підприємства «Водоканал-сервіс» ОСОБА_2.»; поновлено ОСОБА_2 на посаді директора комунального підприємства «Водоканал -сервіс» з 26.01.2017 року; стягнуто з Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області на користь Держави 640,00 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили 02.06.2017 року.(а.с.30-34).

Як вбачається із судового рішення, при ухваленні рішення про поновлення ОСОБА_2 на роботі, рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу не приймалось. За заявою позивача позовні в цій частині залишено без розгляду.

Розпорядженням Гусятинського селищного голови ОСОБА_5 № 42 від 24 квітня 2017 року «Про поновлення на посаді директора КП «Водоканал -сервіс» ОСОБА_2.» ОСОБА_2 поновлено на посаді директора КП «Водоканал-сервіс» з 26 січня 2017 року. Доручено головному бухгалтеру КП «Водоканал-сервіс» ОСОБА_7 після вступу в законну силу рішення суду виплатити ОСОБА_2 компенсацію за час вимушеного прогулу з 26.01.2017 року по 24.04.2017 року (а.с.4).

Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як підтвердили в судовому засіданні сторони, розрахунок компенсації за час вимушеного прогулу з 26.01.2017 року по 24.04.2017 року та її розмір 21 185,28 гривень за вимушений прогул ОСОБА_2 проводився бухгалтерією КП «Водоканал-сервіс».(а.с.5)

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100.

Позивач в судовому засіданні не заперечив, що з розрахунком компенсації за вимушений прогул в розмірі 21 185,28 гривень, за підписом головного бухгалтера КП «Водоканал-сервіс» та юриста, який являється його представником, він погодився.

Просить стягнути з відповідача в порядку ст.1166 ЦК України завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 7 945,06 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із платіжного доручення № 345 від 18 серпня 2017 року вбачається, що Гусятинська селищна рада відповідно до рішення суду від 09.08.2017 року, згідно ст.ст.34, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» перерахувала Гусятинському РЦЗ суму 7945, 06 гривень, як повернення допомоги по безробіттю ОСОБА_2 (а.с.25). Доводи позивача про те, що суми виплачені як допомога по безробіттю не можуть включатись до компенсації за час вимушеного прогулу суд бере до уваги, оскільки в Постанові від 22 листопада 2017 року Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-1660цс16 висловила правову позицію про те, що законом не передбачено жодних підстав для зменшення розміру компенсації за час вимушеного прогулу за певних обставин.

Роз»яснення пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», яким передбачено що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується за місцем нової роботи, в т.ч. допомога по безробіттю, були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України № 3248-15 від 20 грудня 2005 року «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України».

Проте, в даному випадку, відсутній факт допущення відповідачем зменшення розміру компенсації за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 та порушення його законних прав, оскільки позивач ОСОБА_2 отримав повну суму компенсації за вимушений прогул згідно розрахунку в розмірі 21 185,28 гривень. З них, 16 153,02 грн. Гусятинською селищною радою та 7945,06 грн. Гусятинським РЦЗ, які Гусятинською селищною радою 18 серпня 2017 року повернуті Гусятинському РЦЗ.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку відповідачем не порушено права позивача на отримання втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ОСОБА_2 виплачено компенсацію за час вимушеного прогулу з 26.01.2017 року по 24.04.2017 року в розмірі 21 185,28 гривень.

Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення з Гусятинської селищної ради грошових коштів в розмірі 7945,06 грн. як спричинену матеріальну шкоду, яка у відповідності до ст.1166 ЦК України, повинна бути відшкодована, до задоволення не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд прийшов до висновку, що в цій частині позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 4,5,13,49 ЦПК України). Стаття 237-1 КЗпП передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб та містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позовні вимоги про стягнення 10 000 грн. моральної шкоди, до задоволення не підлягають оскільки жодних належних та допустимих доказів, що незаконним звільненням було порушено нормальний спосіб життя, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до значних моральних страждань чи погіршення стану здоровя, принижено ділову репутацію як керівника підприємства, ОСОБА_2 не подано.

Позивач посилався також на те, що моральна шкода полягає і в заподіянні йому матеріальної шкоди в розмірі 7 945,06 грн., яку йому завдано внаслідок невиплати їх Гусятинською селищною радою.

Оскільки зазначена вимога є взаємопов»язаною та похідною від позовної вимоги про стягнення 7945,06 грн. спричинених збитків у вигляді компенсації за вимушений прогул, в задоволенні якої відмовлено, тому підстав для задоволення позову в цій частині не має. .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4-5, 10, 12, 13,77-83, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст.11, 15, 16, 22, 23, 1166-1167 Цивільного кодексу України, ст.ст. 232, 233 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1) до Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області (адреса місцезнаходження: селище Гусятин, провулок Героїв Майдану, 1 Гусятинського району Тернопільської області, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 (житель АДРЕСА_2) про стягнення втраченого заробітку та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги через Гусятинський районний суд Тернопільської області або безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 10 серпня 2018 року.

Суддя- підпис

З оригіналом вірно:

Суддя Гусятинського районного суду Е.М. Митражик