РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.

за участю секретаря Найдишак В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління внутрішніх справ України в Херсонській області, третя особа без самостійних вимог - Головне управління Державної казначейської служби України в Херсонській області про стягнення коштів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що у липні 2011 року прокуратурою Херсонської області відносно позивача та інших осіб порушено кримінальну справу №500047-11. Згідно протоколу накладення арешту на майно від 14.10.2011 року, у ОСОБА_1 був вилучений та переданий на зберігання до Лінійного відділення у порту Херсон УМВС України в Херсонській області човен «Казанка 2». Постановою Комсомольського районного суду м.Херсона від 28.01.2015 року кримінальну справу відносно позивача закрито, у звязку із закінченням строків давності, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності та судом вирішено зняти арешт з майна та повернути вилучене майно. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист про повернення позивачу арештованого майна, який було надано до виконання до ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні. 18.05.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у звязку із відсутністю майна. Таким чином, із-за неналежного зберігання арештованого майна позивачу було спричинено матеріальну шкоду, що стало підставою для звернення до суду. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 16.02.2016 року по справі №668/9048/15-ц за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Херсонської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, Головного управління державної казначейської служби України в Херсонській області про відшкодування шкоди було стягнуто на його користь 8000,00 грн. матеріальної шкоди, яку позивач отримав через Головне управління Державної казначейської служби України в Херсонській області: 31.10.2016 року 2432,00 грн.; 30.11.2016 року 5568,00 грн. Отже, із-за неправомірних дій службових осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області позивач втратив майно та отримав гроші, які знецінені та її розмір не може компенсувати його втрати. Позивач вважає, що відповідач через несвоєчасне відшкодування завданої шкоди повинен сплатити йому 3% річних та інфляційні витрати всього 9082,14 грн. У звязку з викладеним, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму.

Ухвалою суду від 13.09.2018 року було призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача 03.10.2018 року надав до суду відзив на позовну заяву, який не визнає в повному обсязі. Згідно відзиву, УМВС України в Херсонській області не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуту за рішенням суду шкоду позивач отримав через Головне управління Державної казначейської служби України в Херсонській області 31.10.2016 року та 30.11.2016 року. Доводи позивача про те, що на підставі ч.2 ст.625 ЦК України УМВС України в Херсонській області повинно сплатити йому 3% річних та інфляційні кошти є безпідставними. Договірних правовідносин між УМВС України в Херсонській області та ОСОБА_1, які б давали підстави стверджувати про наявність грошового зобовязання перед позивачем як кредитором, не існувало. Дія ч.2 ст.625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди, а тому підстави для нарахування ОСОБА_1 річних та інфляційних коштів в даному випадку відсутні.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно протоколу накладення арешту на майно від 14.10.2011 року, складеного оперуповноваженим УДСБЕЗ УМВС України в Херсонській області ОСОБА_2, у ОСОБА_1 був вилучений та переданий на зберігання до Лінійного відділення у порту Херсон УМВС України в Херсонській області човен «Казанка 2».

Постановою Комсомольського районного суду м.Херсона від 28.01.2015 року кримінальну справу відносно ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.28 ч.3, 364 ч.1 (в редакції від 21.02.2014 року), 28 ч.3, 249 ч.1 КК України закрито у звязку із закінченням строків давності, звільнивши його від кримінальної відповідальності та судом вирішено зняти арешт з майна та повернути вилучене майно.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 16.02.2016 року по справі №668/9048/15-ц рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 23.09.2015 року скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 8000,00 грн., як вартості вилученого у позивача човна «Казанка» та втраченого з вини УМВС.

Відповідно до листа Головного управління Державної казначейської служби України в Херсонській області від 10.04.2017 року №07-01-26/08/8-1104/08/21, ОСОБА_1 повідомлено про виконання виконавчого листа, виданого Суворовським районним судом м.Херсона 16.03.2016 року по справі №668/9048/15-ц здійснено у повному обсязі, а саме: 31.10.2016 року на суму 2432,00 грн. та 30.11.2016 року на суму 5568,00 грн.

Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях.

Підставою для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних позивачем зазначено посилання на ч.2 ст.625 ЦК України, якою передбачено що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки завдання шкоди пов'язане з настанням події, то обов'язок з відшкодування шкоди (збитків), а саме перебіг строків, починається з моменту завдання такої шкоди.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Грошові зобов'язання класифікують на договірні та деліктні грошові зобов'язання.

На відміну від договірних грошових зобов'язань, деліктні грошові зобов'язання не мають завчасно встановленої суми боргу.

До моменту винесення судового рішення деліктного грошового зобов'язання фактично не існує. Існує юридичний факт порушення інтересу чи права, а також право постраждалої сторони на його відновлення. Особа може цим правом й не скористатися, відтак деліктне грошове зобов'язання може й не виникнути.

Коли конкретна сума грошового зобов'язання при відшкодуванні шкоди встановлюється судовим рішенням, вона ґрунтується на факті вчиненого раніше правопорушення, обраховує борг із моменту правопорушення.

Суд, задовольняючи вимогу кредитора, тим самим визнає правомірними вимоги позивача та застосовує примус до стягнення шкоди.

За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

При наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст.625 ЦК України.

Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.5 ст.11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Виходячи з наведеного, дія ч.2 ст.625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із несвоєчасним виконанням рішення суду про стягнення завданої шкоди.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління внутрішніх справ України в Херсонській області, третя особа без самостійних вимог - Головне управління Державної казначейської служби України в Херсонській області про стягнення коштів.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 258-259, 264-265, 274, 279, 355 ЦПК України, ст.ст.11, 509, 524,533,625 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління внутрішніх справ України в Херсонській області, третя особа без самостійних вимог - Головне управління Державної казначейської служби України в Херсонській області про стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Майдан