КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2777/2018
Справа № 367/7700/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області в складі судді Пархоменко О.В., ухвалене в м. Ірпінь 11 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звільнення від сплати аліментів та стягнення коштів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про звільнення від сплати аліментів та стягнення коштів, просив звільнити його від сплати аліментів починаючи з 02 червня 2014 року, та стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 6975,15 грн., які незаконно були стягнуті з нього.

Позов мотивував тим, що 07 лютого 2012 року за рішенням суду та виконавчим листом № 2-532 з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їхньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, починаючи з 13 січня 2012 року і до закінчення дочкою навчання у інституті, однак не більше як до досягнення нею 23 років. Відповідно до наказу № 693-с від 02 червня 2014 року, його дочка була відрахована з 4 курсу за невиконання навчального плану, зазначена довідка підтверджує факт припинення нею навчання. Відповідач приховала факт припинення права на утримання, тому з нього незаконно було здійснено стягнення аліментів на її користь з 02 червня 2014 року по 30 червня 2015 року в сумі 6975,15 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 травня 2018 року в позові ОСОБА_1 було відмовлено в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилався на те, що суд під час ухвалення рішення в порушення норм ст. 264 ЦПК України не вирішив, яка правова норма підлягає застосуванню до правовідносин, що мають місце між ним і відповідачем, щодо предмету спору, мотивувальна частина рішення суду не містить норм права, які застосував суд під час ухвалення рішення.

Суд не з`ясував основну обставину, на яку він посилався на підтвердження позовних вимог - припинення права на утримання дочки у зв`язку з припиненням нею навчання, що відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України є підставою для звільнення його від сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , встановлені судом обставини справи щодо припинення дочкою навчання підтверджують очевидну наявність підстав для звільнення його від сплати аліментів.

Суд порушив вимоги ст. 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, а саме розглянув обставини за межами позовних вимог, які стосуються кількаразових спроб поновлення навчання його дочки з 25 лютого 2015 року по 25 червня 2015 року та з 01 жовтня 2015 року по 29 жовтня 2015 року. Розгляд зазначених періодів суперечить нормам ст. 199 СК України, оскільки закон не передбачає обов`язку з утримання повнолітньої дочки після поновлення нею навчання.

Судом було досліджено, що ОСОБА_2 знала про припинення навчання дочкою, отже і про припинення права на утримання у разі припинення навчання, але приховала цей факт і не повідомила його та виконавчу службу, що свідчить про недобросовісність з її боку. Отже, такі обставини свідчать про неправильне застосування норм матеріального права, зокрема ст. 1215 ЦК України.

23 липня 2018 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 , в якому остання зазначала, що поданням позову та тривалим судовим процесом ОСОБА_1 фактично усунувся від виконання свого обов`язку по утриманню дитини, передбаченого СК України, самовільно припинивши виплати грошових коштів за рішенням суду.

Позивач свідомо намагався весь час розгляду справи приховати свою обізнаність з тим фактом, що його донька після відрахування продовжила навчання, більше того отримала диплом бакалавра і спеціаліста, що виключає можливість застосування ч. 2 ст. 199 СК України і звільнення його від обов`язку утримання, йому також було відомо про відрахування з вищого навчального закладу у червні 2014 року через захворювання.

Вважала, що рішення суду є мотивованим, законним та обґрунтованим у відповідності до ст. 263 ЦПК України та практики Європейського суду з прав людини, підстави для скасування рішення суду в розумінні ст. 376 ЦПК України відсутні. Просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 лютого 2012 року із ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 13 січня 2012 року і до закінчення нею навчання в Інституті Київського університету ім. Б.Гринченка, однак не більше як до досягнення нею 23 років.

Постановою державного виконавця Державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції від 22 червня 2012 року відкрито виконавче провадження ВП № 33155328 з виконання виконавчого листа по даному рішенню (а. с. 72 т. 1).

На підставі наказу Київського університету ім. Бориса Гринченка від 02 червня 2014 року № 693-с ОСОБА_3 відраховано зі складу студентів з 02 червня 2014 року за невиконання навчального плану (а. с. 6 т. 1).

Згідно довідки Київського університету ім. Бориса Гринченка від 29 грудня 2015 року № 1250, ОСОБА_3 згідно з наказом № 421-с від 14 серпня 2010 року була зарахована на перший курс освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за кошти місцевого бюджету, за невиконання навчального плану була відрахована з 8 семестру 4 курсу (наказ № 693-с від 02 червня 2014 року). На підставі заяви ОСОБА_3 та наказу № 204-с від 25 лютого 2015 року ОСОБА_3 була поновлена у складі студентів на навчання за кошти фізичних осіб для проходження практики з додаткової спеціалізації, підготовки та захисту дипломної та творчої роботи та складання державних екзаменів. Наказом від 25 червня 2015 року № 764-с на підставі подання директора Інституту мистецтв, ОСОБА_3 була відрахована зі складу студентів як така, що виконала навчальний план, але не пройшла атестацію. На підставі заяви ОСОБА_3 та наказу № 1529-с від 01 жовтня 2015 року ОСОБА_3 була поновлена у складі студентів на навчання за кошти фізичних осіб для проходження атестації. Наказом від 29 жовтня 2015 року № 1661-С ОСОБА_3 була відрахована з числа студентів навчального закладу у зв`язку із завершенням навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр» (а. с. 27 т. 1).

Також в матеріалах справи на а. с. 26 наявний диплом бакалавра на ім?я ОСОБА_3 .

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 12 жовтня 2016 року, загальна сума утриманих аліментів із заробітної плати ОСОБА_1 за період з 02 червня 2014 року по 30 червня 2015 року становить 6975,15 грн. (а. с. 7 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів та стягнення коштів, суд першої інстанції виходив із того, що повнолітня дочка позивача ОСОБА_3 , на утримання якої із нього стягуються аліменти, була поновлена у складі студентів після відрахування та завершила навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр», здобувши кваліфікацію бакалавра образотворчого мистецтва. В зв`язку із цим суд не вбачав передбачених законом підстав для звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідача на утримання ОСОБА_3 , починаючи з 02 червня 2014 року.

Із такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2005 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Так, доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується і ніким не заперечується той факт, що ОСОБА_3 було відраховано зі складу студентів з 02 червня 2014 року за невиконання навчального плану.

Відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст.199 СК України у разі припинення навчання право на утримання повнолітньої дочки припинилося.

Апеляційний суд враховує, що закон не передбачає автоматичного поновлення обов`язку з утримання повнолітньої дочки після поновлення нею навчання, а навпаки, після зміни обставин, які впливають на припинення періодичних платежів (поновлення навчання) ОСОБА_2 мала право на звернення до суду із новим позовом про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, однак не зробила цього.

Дані обставини залишені поза увагою суду першої інстанції, норми закону, які регулюють зазначені правовідносини, а саме ч. ч. 1, 2 ст. 199 СК України, ч. 4 ст. 273 ЦПК України, не застосовано, та зроблено помилковий висновок, що оскільки ОСОБА_3 завершила навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр» у Київському університеті ім. Бориса Грінченка, отримавши диплом бакалавра 31 жовтня 2015 року, підстави для задоволення позову про звільнення від сплати аліментів із 02 червня 2014 року відсутні.

Крім того, суд першої інстанції на свій розсуд застосував ст. 1215 ЦК України та дійшовши помилкового висновку про відсутність беззаперечних доказів, які б підтверджували недобросовісність отримання з боку відповідача платежів від позивача по сплаті аліментів до закінчення дочкою навчання, відмовив в задоволенні вимог про стягнення із відповідача на користь позивача коштів в розмірі 6975,15 грн., які були стягнуті.

Разом із тим під час розгляду справи в суді першої інстанції в судовому засіданні 14 березня 2018 року відповідачем та її представником визнавалася та обставина, що відповідач знала про припинення навчання дочкою та не сповістила про це виконавчу службу, що підтверджується технічним записом судового засідання та зафіксовано в протоколі судового засідання (а. с. 170 т. 1), ці обставини не були заперечені відповідачем під час розгляду апеляційної скарги.

Дані обставини також були підтверджені в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги представником Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, на виконанні якого знаходиться виконавче провадження по стягненню аліментів.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо добросовісності дій відповідача при отриманні аліментів не відповідають обставинам справи.

Виходячи із вищевикладеного, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обґрунтованим, воно не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_1 , апеляційний суд враховує, що оскільки із 02 червня 2014 року повнолітня дочка сторін ОСОБА_3 припинила навчання, право ОСОБА_3 на утримання в зв`язку із припиненням навчання припинилося, вимоги позивача про звільнення його від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, грошові кошти в розмірі 6975,15 грн., стягнуті із ОСОБА_1 після 02 червня 2014 року на утримання дочки, підлягають стягненню на його користь із відповідача, оскільки були стягнуті із позивача безпідставно і відповідно до вимог ст. ст. 1212, 1215 ЦК України підлягають поверненню.

Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Оцінюючи доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, а саме щодо поважності підстав тимчасового припинення навчання ОСОБА_3 , яке в подальшому було поновлено, апеляційний суд приймає до уваги, що дані обставини не звільняли ОСОБА_2 від обов`язку, передбаченого ч. 4 ст. 273 ЦПК України, щодо повторного звернення до суду із позовом про стягнення аліментів, оскільки відповідне рішення суду є єдиною правовою підставою для поновлення їх стягнення.

Посилання відповідача на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 серпня 2016 року, яким було відмовлено в позові ОСОБА_1 про припинення сплати аліментів, як не доводять, так і не спростовують тих обставин, що 02 червня 2014 року повнолітня дочка сторін припинила навчання і зв`язку із цим припинилося право на утримання аліментів, встановлене ч. 1 ст.199 СК України.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 травня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звільнення від сплати аліментів та стягнення коштів задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 із 02 червня 2014 року.

Стягнути із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) кошти у розмірі 6975,15 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2018 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.