Ухвала

Іменем України

20 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 333/5624/17

провадження № 61-37062ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.

М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України на ухвалу Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 13 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 17 квітня 2018 року у справі за скаргою Міністерства аграрної політики та продовольства України на рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Мурихіна С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Міністерство аграрної політики та продовольства України звернулося до суду зі скаргою на рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Мурихіна С. В. (далі ВПВР Департаменту ДВС України МЮУ).

Скарга мотивована тим, що рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 09 березня 2016 року позов ОСОБА_5 до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке» (далі ДП «СГП «Запорізьке») про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді виконуючого обовязки директора ДП «СГП «Запорізьке».

17 травня 2016 року на адресу скаржника надійшла постанова державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС України МЮУ про відкриття виконавчого провадження від 10 травня 2016 року з виконання виконавчого листа № 333/7100/15-ц, виданого Комунарським районним судом міста Запоріжжя про поновлення ОСОБА_5 на посаді. Однак, Міністерством аграрної політики та продовольства України повідомлено державного виконавця про те, що у штатному розкладі державного підприємства відсутня посада «виконуючий обовязки директора державного підприємства».

13 березня 2017 року на адресу Міністерства аграрної політики та продовольства України з мотивуванням за невиконання без поважних причин рішення суду надійшла постанова державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС України МЮУ від 03 березня 2017 року про накладення штрафу у сумі 5 100 грн. Крім того, 18 вересня 2017 року на адресу скаржника надійшла постанова державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС України МЮУ від 07 вересня 2017 року про накладення штрафу у сумі 10 200 грн за невиконання рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 09 березня 2016 року.

Посилаючись на те, що на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 09 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 червня 2016 року Міністерство аграрної політики та продовольства України подало касаційну скаргу, тому, на їх думку, дії державного виконавця є протиправними, а постанови про накладення штрафу підлягають скасуванню.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 13 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 17 квітня 2018 року, у задоволенні скарги Міністерства аграрної політики та продовольства України відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що відсутність посади на підприємстві не є перешкодою для виконання судового рішення, яке набуло чинності. Крім того, державний виконавець діяв відповідності до чинного законодавства та підстав для визнання його дій неправомірними немає.

У касаційній скарзі Міністерство аграрної політики та продовольства України просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, пятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статі 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.

Статтею 383 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) передбачено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 65 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону (частина перша). Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина друга).

Незважаючи на наявність виконавчого листа, виданого 09 березня

2016 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя, скаржник не виконав судове рішення у добровільному порядку.

Відповідно до статті 75 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша). У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга).

Крім того, та обставина, що ОСОБА_6 не може бути поновлений на попередній роботі, так як він не займав посаду директора, а лише виконував обовязки директора, не є підставою для відмови у здійсненні виконання за рішенням суду, яке набуло чинності.

Також в касаційній скарзі скаржник посилається на те, що постановою Верховного Суду від 07 лютого 2018 року касаційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 09 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 червня 2016 року в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що на момент постановлення ухвали Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 13 листопада 2017 року постанова Верховного Суду від 07 лютого 2018 року не була прийнята, та встановивши, що державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень

та у відповідності до чинного законодавства, у звязку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, пятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та пятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою Міністерства аграрної політики та продовольства України на рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Мурихіна С. В., за касаційною скаргою Міністерства аграрної політики та продовольства України на ухвалу Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 13 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 17 квітня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк