Єдиний унікальний номер 234/4605/18 Номер провадження 22-ц/804/603/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2018 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Будулуци М.С., Санікової О.С.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 серпня 2018 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Марченко Л.М. в місті Краматорську Донецької області в справі номер 234/4605/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2018 року ПАТ Банк «Траст» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк «Траст» звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14.02.2012 року ПАТ Банк «Траст» отримав від відповідача пропозицію (оферту) про укладення договору №R161.0012057, в якій відповідач запропонував надати йому споживчий кредит. Позивачем було акцептовано вищевказану оферту і надано відповідачу кредит в розмірі 24185,00 грн.

Відповідач в свою чергу зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 13.02.2015 року згідно з графіком погашення кредиту, та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 9,99% та 1,47 % щомісячно комісії за супроводження кредитом, строком на 36 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, процентів та комісії за користування кредитом.

Кредит було отримано відповідачем 14.02.2012 року. Останній раз платіж відповідачем здійснювався 25.07.2014 року в сумі 50,00 грн., надалі та станом на день подачі позову до суду, щомісячні платежі в термінах та розмірах встановлених Додатком №1 до кредитного договору, відповідачем не здійснювалися.

Отже, відповідач належним чином не виконав умови договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 22.03.2018 року становить 31400,89 грн., яка складається з:

- заборгованості за кредитом в розмірі 10364,27 грн.,

- заборгованості за відсотками в розмірі 457,33 грн.,

- заборгованості за комісією в розмірі 4145,46 грн.,

- заборгованості за пенею в розмірі 16433,83 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 31400,89 грн., а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30 серпня 2018 року в

задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ПАТ Банк «Траст» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк «Траст», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд поновити ПАТ Банк «Траст» пропущений строк позовної давності встановлений для пред'явлення позову, скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30.08.2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ Банк «Траст» в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що позивач ПАТ Банк «Траст» територіально віддалений від суду, участі у судовому засіданні не приймав, тому надав клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Водночас позивач ПАТ Банк «Траст» не був належним чином проінформований про надходження від відповідача заяви про застосування позовної давності.

Справу розглянуто лише з позиції доводів відповідача, позивачеві не надана можливість надати доводи на спростування позиції відповідача, чим порушено принцип змагальності судового процесу.

Крім того, зазначає, що Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції передбачена заборона нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості. Проте, позивач просив стягнути заборгованість не тільки на прострочену заборгованість по тілу кредиту, а й на прострочену заборгованість по відсоткам і прострочену заборгованість по комісії.

Також, вважає, що відповідно до вказаного Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» антитерористична операція проводиться у визначеному населеному пункті, у визначений час, а не в області загалом.

Зазначає, що неправильне тлумачення судом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» призвели до неправильного вирішення справи.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися

на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 14.02.2012 року між ПАТ Банк «Траст» та ОСОБА_1 згідно з заявою про надання кредиту на споживчі цілі укладено договір №R161.0012057, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 28185,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,99% річних та 1,4% щомісячної комісії за супроводження кредиту. Строк дії договору складає 36 місяців (а.с. 16)

Додатком №1 до споживчого кредитного договору №R161.0012057 від 14.02.2012 року визначено зобов'язання позичальника здійснити сплату процентів та погашення основної суми боргу до 13.02.2015 року (а.с. 17).

Відповідно до меморіального ордеру №Loan-7580 від 14.02.2012 року ПАТ Банк «Траст» надано ОСОБА_1 грошові кошти за договором №R161.0012057 від 14.02.2012 року в розмірі 28185,00 грн. (а.с. 26).

Відповідно до розрахунку заборгованості за споживчим кредитом від 14.02.2012 року №R161.0012057 станом на 22.03.2018 року заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ Банк «Траст» становить 31400,89 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом - 10364,27 грн.,

- заборгованість за відсотками - 457,33 грн.,

- заборгованість за комісією - 4145,46 грн.,

- заборгованість за пенею - 16433,83 грн. (а.с. 25).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з вимогою про захист свого цивільного права зі спливом строку загальної позовної давності, при цьому зазначив, що пеня в розмірі 16433,83 грн. не підлягає стягненню відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Такий висновок суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 10364,27 грн., за відсотками - 457,33 грн. та за комісією - 4145,46 грн. є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 цього Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості за споживчим кредитом від 14.02.2012 року №R161.0012057 остання сплата по кредиту відповідачем ОСОБА_1 відбулась за період з 26.02.2014 року по 25.03.2014 року в сумі 6,21 грн., остання сплата по відсоткам за період з 26.06.2014 року по 25.07.2014 року в сумі 50,00 грн., остання сплата по комісії відбулась у квітні 2014 року в розмірі 412,06 грн. (а.с. 25).

Позивачем направлена позовна заява до суду першої інстанції 30 березня 2018 року (а.с. 29), тобто, поза межами строку позовної даності (ст. 257 ЦК України), тому висновок суду першої інстанції щодо спливу строку позовної давності є правильним.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому, відповідно ч.ч. 1-3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги щодо інформування судом про надходження від відповідача заяв або інших доказів, або поновлення строків, є безпідставним.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення при вирішення питання про стягнення пені помилково послався на вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 14.10.2014 року, оскільки відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір про відмову у стягненні заборгованості за кредитом в розмірі 10364,27 грн., за відсотками - 457,33 грн. та за комісією - 4145,46 грн. є правильним.

Суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Що стосується обґрунтування підстав в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені, апеляційний суд вважає, що воно має бути виключено з мотивувальної частини рішення, а рішення в цій частині - змінено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 серпня 2018 року - змінити, виключивши з його мотивувальної частини обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 6 грудня 2018 року.

Суддя: