Провадження № 2/127/4190/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

05.12.2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. Позов мотивовано тим, що позивач є власником будинку що розташована за адресою: Вінницька область, м. Вінниця вул. Лялі Ратушної, 80, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.1984 р. та договору дарування від 30.03.1998 р. 19.04.1996 р. здійснено реєстрацію відповідачів: мого сина, ОСОБА_2 та 18.08.1999 р. невістки ОСОБА_3 в моєму будинку за адресою: Вінницька область, м. Вінниця вул. Лялі Ратушної, 80. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2001 року по даний час виїхали за кордон в Португалію та не проживають за місцем реєстрації (вул. Лялі Ратушної, 80) що підтверджується актом про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 26.07.2018 року, затвердженого комітетом мікрорайону "Словянка", а також поясненнями сусідів ОСОБА_4А, (вул. Лялі Ратушної, 78), ОСОБА_5 (пров. Луговий 69), ОСОБА_6 (вул. Лялі Ратушної, 82). З 2001 та по даний час із зазначеної квартири відповідачі виїхали та не з'являлися, тобто майже 17 років, перешкод в користуванні жилим приміщенням їм ніхто не чинив, особисті речі відповідачів в квартирі відсутні. Таким чином, відповідачі фактично припинили користуватись цим жилим приміщенням переїхавши на інше місце проживання, яке позивачу невідоме, ніяких обовязків щодо утримання будинку відповідачі не несуть, тому і вважаю, що вони втратили право користування житловим приміщенням, таким чином подальше проживання (реєстрація) відповідачів в цьому будинку створюватиме перешкоди мені у здійсненні права користування і розпорядження належним мені майном. Просить усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання ОСОБА_2, 18.11.1975р.н. та ОСОБА_3, 15.01.1977р.н. такими, що втратили право на користування будинком, який розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Лялі Ратушної, 80.

Ухвалою суду від 08.10.2018 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

19.11.2018року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином.

Враховуючи думку позивача, вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів, постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач є власником будинку що розташована за адресою: Вінницька область, м. Вінниця вул. Лялі Ратушної, 80, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.1984 р. та договору дарування від 30.03.1998 р.

19.04.1996 р. здійснено реєстрацію відповідачів: ОСОБА_2 та 18.08.1999 р. ОСОБА_3 в будинку за адресою: Вінницька область, м. Вінниця вул. Лялі Ратушної, 80.

Відповідно до акту від 26.07.2018року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають з 2001 року по даний час за адресою: м. Вінниця, вул. Л. Ратушної, 80.

Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується.

Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачі не проживають у вищевказаному житловому будинку без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованими у даному житловому будинку, перешкоджає позивачу належним чином використовувати свої право власника на дану квартиру, а тому суд приходить до висновку про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування будинком, який розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Лялі Ратушної, 80.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача 704,80гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору в рівних частинах.

На підставі викладеного, згідно ст. ст.317, 321, 346, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позво задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання ОСОБА_2, 18.11.1975р.н. та ОСОБА_3, 15.01.1977р.н. такими, що втратили право на користування будинком, який розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Лялі Ратушної, 80.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 704,80гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору в рівних частинах.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 06.12.2018року.

ОСОБА_1, м. Вінниця, вул. Л. Ратушної, 80, ІПН НОМЕР_1.

ОСОБА_2, м. Вінниця, вул. Л. Ратушної, 80.

ОСОБА_3, м. Вінниця, вул. Л. Ратушної, 80.

Суддя: