Рівненський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/1402/18

Провадження № 22-ц/4815/102/18

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Харечко С.П.

Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області

Повне рішення складено 12 червня 2018 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий суддя: Боймиструк С.В., судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Рівненській області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області про скасування наказу про звільнення №327-к від 22.12.2017, визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області про скасування наказу про звільнення №327-к від 22.12.2017р., визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на займаній посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позов мотивує тим, що він був призначений на посаду заступника директора виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. На посаді заступника директора виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності пропрацював із серпня 2001 року по липень 2017 року. Внаслідок проведеної реорганізації виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, наказом №321-к від 26.07.2017, був звільнений з роботи в порядку переведення до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області. Наказом від 28.07.2017 №140-п, 01.08.2017, був прийнятий на роботу на посаду заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області в порядку переведення.

Вказує, що 27.10.2017 він був попереджений про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018 та про можливе майбутнє вивільнення, у відповідності до вимог ст. 32 КЗпП України.

Зазначає, що 20.12.2017, відповідачем, був вручений йому лист-повідомлення від 19.12.2017 №1603-14, про те, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема чисельності та штату працівників на підставі постанови правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 №47 "Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України", наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 23.10.2017 №572 "Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області" (із змінами), та введення в дію з 01.01.2018 нового штатного розпису Рівненського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області, відповідно до попередження від 26.10.2017 №02-01/1031-3, його було повідомлено про те, що посада, яку він обіймає, скорочується і він підлягає вивільненню у порядку, передбаченому ст. 49-2 КЗпП України. Також позивача було повідомлено, що вакантні посади відповідно до його фаху в штатному розписі відсутні. Тому він підлягає звільненню 29.12.2017 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. Таке звільнення з роботи, вважає незаконним, проведеним з порушенням процедури звільнення, оскільки його не було попереджено про звільнення за два місяці, не визначалося переважне право залишення на роботі, не було запропоновано вакантних посад при звільненні.

У зв'язку з наведеним просить суд скасувати наказ про його звільнення, визнати звільнення з роботи незаконним, поновити його в займаній посаді, стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2018 року позов ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області задоволено частково : визнано незаконним та скасовано наказ №327-к від 22.12.2017 про звільнення; поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника начальника Управління виконавчої дирекції Фонду у Рівненській області з поновленням попередніх умов праці, з 29 грудня 2017 року; стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 104 106,45 грн. Вирішено питання про судові витрати. В решті позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням фактичних обставин справи, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області (далі - управління) оскаржили його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_3 ще 27.10.2017 був повідомлений про те, що може бути звільнений через 2 місяці з моменту підписання даного повідомлення.

Стосовно зазначення в судовому рішенні про те, що управлінням не видано наказ про скорочення чисельності або штату працівників, то чисельність працівників управління в межах граничної чисельності працівників Фонду, затвердженої правлінням Фонду, штатний розпис та кошторис затверджує директор виконавчої дирекції Фонду, а не начальник управління. Вказує на те, що в матеріалах справи наявні копії штатних розписів управління затверджені директором виконавчої дирекції, які діяли до 01.01.2018 та після зазначеної дати та відповідні накази виконавчої дирекції, з яких чітко випливає факт скорочення як чисельності працівників так і штату працівників по області, а тому рішення про скорочення чисельності і штату вже було прийнято вищестоящим органом.

Щодо відсутності доказів про те, що позивачу пропонувалася будь-яка інша робота, зазначає про те, що роботодавець не пропонував посади ОСОБА_3, враховуючи відсутність вакантних посад, про що йому було відомо як заступнику начальника управління.

Також вважає, що висновок суду про те, що роботодавцем не проводилося порівняльного аналізу продуктивності праці, рівня кваліфікації та наявності переважного права у осіб, що підлягали скороченню не ґрунтується на фактичних обставинах, оскільки судом першої інстанції не враховано зміст витягу із протоколу №1 від 18.12.2017, засідання створеної управлінням комісії, з якого випливає, що в управління був проведений порівняльний аналіз продуктивності праці та кваліфікації працівників з врахуванням освіти, досвіду роботи, функціональних обов'язків, які виконували заступники начальника управління, їх взаємозаміна, наявність джерел до існування, нагороди та відзнаки.

На підставі викладеного, вважають, що управлінням при розірванні трудового договору із ОСОБА_3, дотримано вимоги трудового законодавства, що підтверджено доказами, які наявні в судовій справі, а тому просили скасувати рішення Рівненського міського суду від 05.06.2018 та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 повністю.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_3, вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, ухваленим на підставі всебічно з'ясованих обставин справи та просить залишити його без змін.

Вважає аргументи та вимоги апеляційної скарги незаконними, надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а тлумачення правових норм апелянта не відповідає правовій дійсності.

Зазначає, що твердження апелянта, що ОСОБА_3 ще 27.10.2017 був повідомлений про те, що може бути звільнений через 2 місяці з моменту підписання даного повідомлення спростовується тим, що його не було повідомлено, які саме істотні умови праці змінюються при продовженні роботи за його спеціальністю, кваліфікацією, посадою, що й зазначено у рішенні від 05.06.2018. Вказує, що висновок суду, що "повідомлення №1603-14 від 19.12.2017, яке стосується підстави звільнення позивача, а саме за п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників, останній отримав 20.12.2017, а звільнено його було 29.12.2017. Таким чином, відповідачем порушено вимоги ст. 49-2 КЗпП України, щодо попередження про звільнення не пізніше ніж за два місяці" - є вірним та прийнятим відповідно до норм трудового законодавства України.

Звертає увагу суду, що попередження №02-01/1031-3 від 26.10.2017, в якому зазначено "та про можливе майбутнє звільнення" не може бути розцінено судом як повідомлення про наступне вивільнення, як того вимагає закон, а саме 49-2, п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Також, вважає покликання в апеляційній скарзі на те, що "роботодавець не пропонував посади ОСОБА_3, враховуючи відсутність вакантних посад, про що йому було відомо як заступнику начальника управління" є таким, що суперечить вимогам ч.3 ст. 49 КЗпП України, а саме : одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Крім того, звертає увагу суду, що він мав переважне право на залишення на роботі, оскільки переважне право залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, однак у даному випадку мало місце скорочення посади першого заступника начальника управління, згідно штатного розпису від 31.10.2017, а він займав посаду заступника начальника управління.

На підставі викладеного, просив залишити рішення Рівненського міського суду від 05 червня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Рівненській області ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, а рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_3 та його представники ОСОБА_4, ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем. Зокрема із копії трудової книжки слідує, що позивач 01.08.2017 наказом №140-п від 28.07.2017 був прийнятий на роботу на посаду заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області в порядку переведення (а.с.18-24).

Згідно наказу №242-К від 25.10.2017 "Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, про зміни істотних умов праці та про можливе майбутнє звільнення" виданого начальником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, зобов'язано начальника відділу кадрів Давидюк І.П. підготувати та вручити письмові попередження про зміни в організації виробництва і праці, про зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступають в дію з 01.01.2018 та про можливе майбутнє звільнення.

26.10.2017 року начальником управління виконавчої дирекції у Рівненській області Фонду соціального страхування України, видано попередження №02-01/1031-3, в якому зазначено, що відповідно до вимог ст.32 КЗпП України,керуючись Постановами та наказами правління Фонду соціального страхування України, позивач попереджається про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступають в дію з 01.01.2018 року та про можливе майбутнє звільнення. З даним попередженням позивач ознайомився 27.10.2017 (а.с.14).

19.12.2017 року начальником управління виконавчої дирекції у Рівненській області Фонду соціального страхування України, було видане повідомлення №1603-14. Зі змісту такого повідомлення слідує, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема скороченням чисельності та штату працівників, позивач повідомляється про те, що його посада скорочується, а він підлягає звільненню у порядку, передбаченому статтею 49-2 КЗпП України. В повідомлені також зазначено, що вакантні посади відповідно до фаху позивача в штатному розписі відсутні, тому позивач підлягає звільненню з 29.12.2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку. З таким повідомленням позивач ознайомився 20.12.2017 року про що свідчить його підпис в повідомлені (а.с.15).

Згідно наказу №327-К від 22.12.2017року, позивача 29.12.2017 року було звільнено з посади заступника начальника управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Рівненській області у зв'язку із скороченням чисельності та штату, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.17)

Відповідно до п.1. ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

В попередженні від 26.10.2017 року про можливе наступне звільнення адміністрація відповідача не пропонувала ОСОБА_3 іншу роботу в тій же установі, а в повідомленні від 19.12.2017 року повідомила, що вакантні посади за його фахом відсутні. (а.с.14, 15).

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9 (зі змінами), роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишенні на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Отже, наведена позивачем підстава для його поновлення на роботі, а саме не повідомлення про наступне вивільнення за 2 місяці, не є такою, а могла слугувати підставою для зміни дати звільнення позивача при відсутності інших підстав для його поновлення на роботі.

Матеріали справи містять письмові докази про те, що на виконання вимог ст. 43 КЗпП України, роботодавець звертався до профспілкового органу та отримав згоду на звільнення ОСОБА_3 за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скорочення чисельності та штату, що підтверджується поданням адміністрації первинної профспілкової організації про надання згоди на звільнення від 19.12.2017 року № 02-01/1591 та інформації щодо рішення, прийнятого за результатами засідання профспілкового комітету 20.12.2017 (а.с.54-62).

Роботодавець вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно довідки від 12.03.2018 року, на момент звільнення позивача вакантних посад відповідно до фаху та кваліфікації в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області та його відділеннях на місцях не було і в період з 01.01.2017 по 29.12.2017 року в управління та відділення Фонду не було прийнято жодного працівника (а.с.107-108).

Отже, з об'єктивних причин запропонувати вакантну посаду ОСОБА_3 відповідач не міг.

Відповідно до ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідачем було видано наказ №237-К від 02.10.2017 року «Про створення комісії», яким зобов'язано комісію визначити переважне право на залишені на роботі працівників у разі вивільнення. Головою комісії призначено першого заступника начальника управління ОСОБА_7, посада, якого також підлягала скороченню (а.с.105).

Начальником відділу кадрів І.Давидюк, на комісію із визначення працівників управління, які мають переважне право на залишенні на посаді була подана письмова інформація, яка містить лише прізвища та ініціали працівників, дати нагородження, чим нагороджено та подія до якої приурочено нагородження (а.с. 109-110).

Із наданої комісії інформації та з інших доказів доданих до матеріалів справи не вбачається, яку кваліфікацію мають працівники, між якими визначається переважне право на залишенні на роботі та чи порівнювалася кваліфікація (спеціалізація освіти) таких працівників, а також як визначалась продуктивність їх праці та чи було враховано інші переваги при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, передбачені ч.2 ст.42 КЗпП України.

Тому, місцевий суд із наявних у матеріалах справи дійшов вірного висновку про фактичне не проведення порівняльного аналізу за сукупністю кваліфікації та продуктивності праці працівників і обґрунтовано вважав не доведеними належними доказами, дотримання відповідачем процедури скорочення, в частині визначення переважного права на залишені на роботі, при звільненні позивача.

В свою чергу відповідач не обґрунтував методику визначення продуктивності праці заступників Управління Фонду, які підлягали скороченню, за заохоченнями серед, яких є приурочені і до дня народження (а.с.109).

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, хоч і не всі його висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону, однак вони не вплинули на законність та справедливість ухваленого рішення.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків