Справа № 135/1304/18
Провадження № 2/135/378/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2018 року м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Патраманського І.О.,

при секретарі

судового засідання Масняк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у загальному позовному провадженні, у залі суду, у місті Ладижин Вінницької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ладижинської міської ради Вінницької області про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом до Ладижинської міської ради, на обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй на праві власності майно у виді житлового будинку із господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та земельного паю, кадастровий номер НОМЕР_2, загальною площею 2,79га, що знаходиться на території Ладижинської міської ради. ОСОБА_3 за життя залишила заповіт від 23.11.2001 року, згідно якого заповідала все своє майно їй - ОСОБА_2 Інших спадкоємців не має. Вона звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини. Однак, нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в неї відсутній правоустановчий документ на спадкове майно - житловий будинок з господарськими спорудами, що унеможливлює оформлення спадщини. У зв'язку з чим просила визнати право власності на вищезазначене нерухоме майно.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Представник Ладижинської міської ради в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду від міського голови ОСОБА_4 надійшла заява, у якій він просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника ради, та в задоволенні позову щодо визнання права власності на житловий будинок із господарськими спорудами АДРЕСА_1, - відмовити, оскільки не було надано доказів того, що вищезазначені об'єкти нерухомого майна перебували у власності ОСОБА_3 на момент її смерті та увійшли у спадкову масу. В іншій частині вирішення позову покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту прийняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший, ніж три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п.п.4.15. п.4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595: видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно п.4.18. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно абз. 2,3 п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено що, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, після її смерті відкрилась спадщина на належне їй на праві власності майно у виді житлового будинку із господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, та земельного паю, кадастровий номер НОМЕР_2, загальною площею 2,79га, що знаходиться на території Ладижинської міської ради. Відповідно до заповіту від 23.11.2001 року ОСОБА_3. заповідала все своє майно ОСОБА_2, інших спадкоємців не має. Проте, позивач оформити спадщину не має можливості, оскільки правоустановчі документи втрачено.

Дані факти підтверджуються сукупністю доказів, що не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, видно, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, про що зроблено відповідний актовий запис № 217.

Із заповіту від 23.11.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Другої тростянецької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, видно, що ОСОБА_3 заповідала ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було із чого б воно складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право.

Із довідки № 621 від 04.09.2018 року, виданої КП «Тульчинське МБТІ», видно, що станом на 31.12.2012 року, згідно архівних даних, власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, була ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 28.05.1981р. НОМЕР_6, видане на підставі рішення виконкому Ладижинської міської Ради народних депутатів № 72 від 16.04.1981р.

Із довідки № 7-21/302 від 29.08.2018 року, виданої відділом містобудування та архітектури Ладижинської міської ради Вінницької області видно, що назву вулиці АДРЕСА_1 згідно з свідоцтвом на право собистої власності на житловий будинок НОМЕР_6 від 28.05.1981 року належав ОСОБА_3

Із державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого 29.10.2010 року відділом Держкомзему у м. Ладижин Вінницької області витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НОМЕР_5 від 29.10.2004 видно, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: НОМЕР_2, на території Ладижинської міської ради із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 видно технічні характеристики цього будинку.

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 786/02-31 від 10.10.2018 року видно, що завідувачем Другої тростянецької нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що належало ОСОБА_3, у зв'язку з тим, що спадкоємець не надав документи, що підтверджують право власності на вищезазначене майно.

Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібрані із дотриманням вимог законів, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються.

Аналізуючи приведені докази суд звертає увагу на те, що покійна ОСОБА_3 на законних підставах (свідоцтво про право власності на житловий будинок НОМЕР_6 від 28.05.1981 року, видане виконкомом Ладижинської міської ради народних депутатів) володіла житловим будинком із господарськими спорудами, а позивачка , являючись спадкоємцем ОСОБА_3, не може оформити спадщину, оскільки свідоцтво було втрачено.

Позов в частині спадкування земельного паю ніким не оспорюється, а тому підлягає задоволенню.

Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи, приймаючи до уваги норми діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_2 про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом підлягає задоволенню.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди, які він обґрунтовує тим, що суду не надано доказів того, що вищезазначені об'єкти знаходились у власності ОСОБА_3 на момент її смерті та увійшли в спадкову масу, адже те, що ОСОБА_3 була власником вказаного нерухомого майна повністю доведено позивачкою. Зокрема, про це свідчить довідка КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», а також довідка відділу містобудуваня та архітектури Ладижинської міської ради, у яких міститься інформація про те, що ОСОБА_3 належав житловий будинок АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2500 грн.

На підставі ст. ст. 3, 4, 12, 13, 77, 78, 79, 80, 141, 223, 259, 263-265, 352,354-356 ЦПК України, керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1216 - 1218, 1265, 1267, 1268 - 1270, 1297, 1298 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1), право власності на житловий будинок та господарські споруди за адресою АДРЕСА_1, що позначаються: житловий будинок літерою «А», загальною площею 63,9 кв. м. та житловою площею 39,5кв.м., веранду - «а», ґанок - «а1», сарай - «Б», сарай - «В», погріб - «В/п», сарай - «в», убиральня - «У», колодязь - «К», огорожа - № 1-5 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1), право власності на земельну ділянку кадастровий номер № НОМЕР_2, загальною площею 2,79 га, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Ладижинської міської ради в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути із Ладижинської міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року) апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 листопада 2018 року.

Суддя: