Справа № 676/2035/17
Номер провадження 2/676/143/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Кам'янець-Подільський

Кам'янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Швець О.Д.

з участю секретаря Чекашкіної О.Л.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам'янець-Подільському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсною угоди, свідоцтва про право на спадщину за законом, договору дарування та визнання права власності на частину будинковолодіння,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся з позовом про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим будинком. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі договору дарування від 19 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам'янець-Подільського районного нотаріального округу Назарук Н.В., запис в реєстрі № 297, ОСОБА_4 являється власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_2. Згідно довідки виконавчого комітету сільської ради № 554 та № 555 від 29 березня 2017 року в будинку зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. ОСОБА_4 в спірному житловому будинку зареєстрований з 05.08.1985 року зі згоди батька, який був попереднім власником зазначеного будинку, але фактично з 1991 року не проживає за місцем реєстрації, а фактично переїхав проживати на інше місце проживання за іншою адресою АДРЕСА_1. Враховуючи, що ОСОБА_4 не є членом його сімї, спільного господарство не ведуть, на утриманні позивача він не перебуває, реєстрація місця проживання за вказаною адресою здійснена за згоди попереднього власника, реєстрація відповідача є перешкодою у оформленні субсидії, вільного розпорядження своїм майном, а тому після набуття права власності на спірний будинок право власності позивача має бути захищено шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житловим будинком. Просить усунути перешкоди ОСОБА_3 у здійсненні права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 шляхом визнання ОСОБА_4 таким, що втратив права користування цим житловим будинком.

ОСОБА_4 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсною угоди, свідоцтва про право на спадщину за законом, договору дарування та визнання права власності на 1/6 частину будинковолодіння. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він з народження проживав в спірному будинку, який належав батькам, а з 05.08.1985 року в цьому будинку зареєстровано його місце проживання. ІНФОРМАЦІЯ_6 батько ОСОБА_7 помер. Спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 були мати ОСОБА_5, його брат ОСОБА_3 та він, оскільки всі були зареєстровані в будинку, спільно поховали батька, після смерті батька користувались його майном, і тим самим вступили у володіння та управління спадковим майном. Мати та брат отримали свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, він не звернувся,вважав, що разом з матірю та братом зроблять це спільно. Після смерті батька мати та брат розподілили між собою спадкове майно, а саме ОСОБА_5 перейшов у власність житловий будинок з відповідними будівлями за АДРЕСА_2, а ОСОБА_4 автомобіль марки ВАЗ 21063-25, 1983 року випуску, державний номер НОМЕР_2. Вважає, що свідоцтва про право на спадщину за законом та договорі про розподіл спадкового майна між спадкоємцями порушують його права, оскільки розподіл спадщини відбувся без врахування його права на спадщину, оскільки спадщина належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини і відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не є підставою для позбавлення його права на спадкове майно, що фактично вчинили мати та брат. Оскільки відповідачі заперечують прийняття ним спадщини, просить встановити факт, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_7, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 серпня 1998 року, посвідчене Любченко Л.В. в.о. зав. Першої Кам'янець-Подільської державної нотаріальної контори; визнати недійсною угоду від 18 серпня 1998 року, посвідчену Любченко Л.В. в.о. зав. Першої Кам'янець-Подільської державної нотаріальної контори; визнати недійсним договір дарування від 19 серпня 2016 року житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину зазначеного будинковолодіння.

В суді позивач ОСОБА_4 та його представник позов підтримали, просять задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечили з тих підстав, що відповідачем не доведений факт прийняття ним спадщини після смерті батька, оскільки відповідач хоча був зареєстрований за адресою спадкового майна, однак не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, просять в задоволенні зустрічного позову відмовити.

В суді представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2, зустрічний позов підтримала з мотивів, наведених в позовній заяві, проти первісного позову заперечила, просить в його задоволенні відмовити, оскільки ОСОБА_4 є спадкоємцем майна після смерті батька ОСОБА_7 і має право на частину спадкового майна, а тому не може бути позбавлений права власності на належне йому майно.

В суді відповідач ОСОБА_5 позов не визнала, заперечила проти його задоволення, пояснила, що після смерті чоловіка нею опікується син ОСОБА_3 з сімєю. ОСОБА_4 не приїздив додому 10 років, не спілкується з нею, не допомагає. Після смерті батька ОСОБА_4 періодично приїздив додому, допомагав, а потім перестав. Деякий час назад хотіла виписати ОСОБА_4, але він заперечив. Просить відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Ухвалою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 25.07.2017 року позови ОСОБА_4 та ОСОБА_3. об'єднані в одне провадження.

Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи в повному обсязі, встановив наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_7 від 13 травня 1995 року.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом право власності на домоволодіння від 23 жовтня 1987 року, виданого на підставі рішення виконкому Кам'янець-Подільської районного ради № 214 від 27 серпня 1987 року, та автомобіль ВАЗ 21063-25 держномер НОМЕР_2, 1983 року випуску.

Згідно свідоцтва про одруження НОМЕР_8 від 23.07.1998 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 25.10.1952 року, про що вчинений актовий запис № 6.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_9 від 18.05.1960 року ОСОБА_3 є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_10 ОСОБА_4 є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_5.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК УРСР).

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст. 17 Цього Кодексу) а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. (ст. 526 ЦК УРСР).

Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР).

Не мають права стати спадкоємцями ні за законом, ні за заповітом особи, які навмисно позбавили життя спадкодавця або кого-небудь з спадкоємців або зробили замах на їх життя.

Не мають права стати спадкоємцями за законом батьки після дітей, у відношенні яких вони позбавлені батьківських прав і не були поновлені в цих правах на момент відкриття спадщини, а також батьки і повнолітні діти, що злісно ухилялися від виконання покладених на них в силу закону обов'язків по утриманню спадкодавця, якщо ці обставини підтверджені в судовому порядку(ст. 528 ЦК УРСР).

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (ст. 529 ЦК УРСР).

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.(ст. 548 ЦК УРСР).

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.(ст. 549 ЦК УРСР).

Згідно ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6. Після його смерті відкрита спадкова справа № 562/98 р.

18 серпня 1998 року ОСОБА_3 звернувся із заявою в Першу Кам'янець-Подільську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, яка складється з житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в с.Устя, Кам'янець-Подільського району та автомобіля марки ВАЗ 21063 державний номерний знак НОМЕР_2. В своїй заяві ОСОБА_4 повідомив, що інших спадкоємців немає.

Згідно довідки № 890 від 03.08.1998 року, виданої Устянською сільською радою, після смерті ОСОБА_7 в управління спадковим майном вступили його дружина ОСОБА_5 і син ОСОБА_3, які проживали в житловому будинку до дня смерті, в даний час проживають і прописані.

18 серпня 1998 року державним нотаріусом Першої Кам'янець-Подільської державної нотроаіальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцями майна ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, - житлового будинку з відповідними надвірними будівлями за АДРЕСА_2, є ОСОБА_3, ОСОБА_5.

18 серпня 1998 року державним нотаріусом Першої Кам'янець-Подільської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцями майна ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, - автомобіля марки ВАЗ 21063-25 1983 року випуску, двигун № НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_2, технічний паспорт НОМЕР_11, є ОСОБА_3, ОСОБА_5.

18 серпня 1998 року між спадкоємцями укладена угода про розподіл спадкового майна, згідно якої у власність ОСОБА_3 переходить автомобіль марки ВАЗ 21063-25 д.н.з НОМЕР_2, у власність ОСОБА_5 - житловий будинок з відповідними надвірними будівлями за АДРЕСА_2.

19 серпня 2016 року ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Кам'янець-Подільського районного нотаріального округу Назарук Н.В., подарувала спірний житловий будинок ОСОБА_3.

Згідно довідки № 554 від 29.03.2017 р., виданої Устянською сільською радою, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований в АДРЕСА_2 з 05.08.1985 року.

Згідно довідки № 555 від 29.03.2017 р., виданої Устянською сільською радою, разом з ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 зареєстровані брат ОСОБА_4, мати ОСОБА_5

Згідно зі статтями 548, 549 ЦК Української РСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини слід розуміти волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалась і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем.

Згідно довідки № 2706 від 21.12.2017 р., виданої Слобідко-Кульчиєвецькою сільською радою, ОСОБА_4 вступив в управління спадковим майном, приймав участь у похованні батька ОСОБА_7, спільно зі своєю матірю ОСОБА_5 доглядав за будинком, обробляв земельну ділянку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що є рідним племінником ОСОБА_3 і ОСОБА_4. Похованням діда займались його дружина та діти. Після смерті діда в його будинку залишились проживати баба та ОСОБА_3. Його мати та ОСОБА_4 приїздили до бабусі, робили ремонт в будинку, обробляли земельну ділянку діда. Памятає що ОСОБА_4 обробляв земельну ділянку, яка належала діду, в 1998 - 2001 рр.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14, показала, що є дружиною ОСОБА_3. Похованням батька займався ОСОБА_3, гроші на поховання дала ОСОБА_5 та ОСОБА_3. ОСОБА_4 був присутній на похованні батька. Після смерті батька ОСОБА_4 ще рік приїздив до матері, користувався земельною ділянкою батьків, саджав та збирав врожай для власних потреб, матері не допомагав. Ремонт в будинку робила вона з чоловіком, ОСОБА_4 в ремонті будинку участі не приймав.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що довідку № 2706 від 21.12.2017 р., виданої Слобідко-Кульчиєвецькою сільською радою, склала секретар сільської ради, а він підписав. Про обставини, викладені в довідці, знає зі слів ОСОБА_16

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що проживає по сусідству з сімєю Верстюк в с. Устя. ОСОБА_4 приймав участь у похованні батька, обробляв земельну ділянку, яка належала батькові, періодично приїздив до матері. Не один раз бачила його працюючим на земельній ділянці.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показала , що ОСОБА_3 проживав разом з батьками. Після смерті батька ОСОБА_4 рідко навідувався до матері.

Факт реєстрації ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 підтверджений належними та допустимими доказами і сторонами під сумнів не ставиться і свідчить про прийняття ним спадщини після смерті батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Якщо позивач у шестимісячний строк вступив у управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному із них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Так як свідоцтвом про право на спадщину та угодою про розподіл спадкового майна охоплюється частина майна на яку ОСОБА_4 має право як спадкоємець майна ОСОБА_4, його право на частину спадкового майна заперечується іншими спадкоємцями, суд вважає, що свідоцтво про право на спадщину від 18 серпня 1998 року, та угоду про розподіл спадкового майна від 18 серпня 1998 року слід визнати недійсними, а позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування від 19 серпня 2016 року житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_2 та визнання права власності на 1/6 частину спадкового будинковолодіння не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 цього Кодексу).

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок.

Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними, як такі, що порушують публічний порядок.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Позивачем не обґрунтовано і не підтверджено належними та допустимим доказами зміст протиправної дії сторін договору, що оспорюється, та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів позивача внаслідок вчинення такого правочину.

Вирішуючи вимоги щодо наявності підстав для визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам'яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

В пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином відсутність у ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на спадкове майно не свідчить про те, що таке право в нього не виникло. Відсутність відповідача ОСОБА_4 за місцем реєстрації не свідчить про його відмову від права власності на спадкове майно.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки положення статті 391 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 262-265 ЦПК України, ст.. ст. 1216, 1218, 1268, 1270, 1223, 1296 , 1297 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсною угоди, свідоцтва про право на спадщину за законом, договору дарування та визнання права власності на 1/6 частину будинковолодіння - задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 серпня 1998 року посвідчене ОСОБА_8 завідуючою Першою Кам'янець-Подільською державною нотаріальною конторою.

Визнати недійсною угоду від 18 серпня 1998 року, посвідчену ОСОБА_8 завідуючою Першою Кам'янець-Подільською державною нотаріальною конторою.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання договору дарування від 19.08.2016 р. житлового будинку по АДРЕСА_2 укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 недійсним та визнання права власності на 1/6 частину будинковолодіння по АДРЕСА_2 - відмовити.

Позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_5, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_6, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Швець О.Д.