КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 761/9571/14
Головуючий у суді І інстанції - Гуменюк А.І.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1550/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Міжнародна громадська організація «Міжнародна ГеоргіївськаАкадемія безпеки і права» про визнання правочину недійсним та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2009 року ТОВ «Будсервісматеріали» звернулось до суду із вказаним позовом, який мотивувало тим, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві власності належать машино-місця №12, 13, 14, 15 підземної автостоянки по вул. Дмитрівській, 13-А, у місті Києві. Позивач прийняв вказану автостоянку для подальшого обслуговування за актом прийому-передачі від 13 жовтня 2003 року. Підставою для її прийняття стали укладені з власниками машино-місць договори про участь у комунальних і експлуатаційних витратах з обслуговування підземної автостоянки.

Вказує, що 01 липня 2006 року було укладено такий договір з ОСОБА_2 та Міжнародною громадською організацією «Міжнародна Георгіївська Академія безпеки і права» строк дії до 31 грудня 2007 року. Зауважує, що наприкінці 2007 року відповідачі відмовилися укладати новий договір та сплачувати за послуги автостоянки. Тому позивач 01 січня 2008 року за власні кошти компенсував витрати на утримання чотирьох машино-місць, які належать відповідачам, у результаті чого позивачеві було завдано збитки. Ураховуючи викладене та уточнені позовні вимоги, просив задовольнити позов та стягнути з відповідачів солідарно збитки у розмірі 23 760 грн.

Представник відповідачів заперечував проти первісного позову подавши зустрічний позов. Зустрічний позов обґрунтований тим, що позивач безпідставно та неправомірно вимагає від відповідачів сплати заборгованості за послуги неналежної якості, які фактично були нав'язані. Вважає, що збитки, заявлені у позові не є упущеною вигодою, оскільки між сторонами не існує договірних зобов'язань. Крім цього, зауважив, що договір було укладено шляхом психологічного тиску та погроз, у зв'язку з чим, на його думку, договір про надання послуг по обслуговуванню й участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території є недійсним у відповідності до положень ч.2, 3, 5 ст. 203 ЦК України. Зазначає, що внаслідок неправомірних дій позивачі за зустрічним позовом зазнали моральної шкоди, яку вони просять стягнути з відповідача у розмірі 100 000 грн., а також визнати недійсним договір №01-07-12-15/ДМ про надання послуг по обслуговуванню й участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території від 01 липня 2006 року, укладеного між ОСОБА_2, МГО «Міжнародна Георгіївська Академія безпеки і права» та ТОВ «Будсервісматеріали».

Справа розглядалась судами неодноразово. Останнім рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2015 року у задоволенні первісного позову ТОВ «Будсервісматеріали» та зустрічного позову ОСОБА_2 було відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Будсервісматеріали» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просило рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Будсервісматеріали» задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування даної апеляційної скарги було зазначено, що судом неправильно було кваліфіковано завдані збитки позивачу за первісним позовом як упущену вигоду. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не мав брати до уваги висновок експерта від 17 грудня 2012 року та від 26 листопада 2012 року, оскільки експертиза проводилася без доручення суду, не містить відповідей на питання суду, проводилось особами, які не були в статусі експерта по даній справі, а також здійснена на основі вибірково наданих у приватному порядку, безпосередньо відповідачем, копій документів, невідомо якого змісту.

17 жовтня 2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ТОВ «Будсервісматеріали» в якому зазначено, що апеляційну скаргу вважає необґрунтованою та незаконною й просить залишити рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2015 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначається, що позивачем за первісним позовом не було доведено належними та допустимими доказами факт того, що його витрати на утримання одного машино-місця за календарний місяць складають 180 грн.

26 жовтня 2018 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника МГО «Міжнародна ГеоргіївськаАкадемія безпеки і права» Повниці А.Р. відповідно до якого вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та незаконною, просить залишити рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2015 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

05 листопада 2018 року надійшов відзив від ОСОБА_2, відповідно до якого вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Будсервісматеріали» не підлягає задоволенню, оскільки ними було пропущено строк для подачі апеляційної скарги, а також суду не було надано належних і допустимих доказів розрахунку витрат на утримання одного машино-місця на місяць у сумі 180 грн. Також наголошується, що суд не має розглядати збільшені вимоги позивача, оскільки останній не сплатив судовий збір. Враховуючи викладене, просила залишити рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2015 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

06 листопада 2018 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2015 року, де зазначено, що ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову законним і обґрунтованим, а в частині відмови у задоволенні її вимог необґрунтованим та незаконним, оскільки судом не було взято до уваги того факту, що договір №01-07-12-15/ДМ про надання послуг по обслуговуванню й участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території від 01 липня 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Будсервісматеріали», підписано під психологічним тиском. Разом з тим, зазначений договір був підписаний від імені МГО «Міжнародна Георгіївська Академія безпеки і права» не уповноваженою на це особою.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просила скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги зустрічного позову.

При апеляційному розгляді справи представник ТОВ «Будсервісмате-ріали» Руденко В.П., підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити без задоволення, мотивуючи це тим, що апеляційна скарга відповідачки не обґрунтована належними та допустимими доказами.

Відповідач у справі ОСОБА_3 при апеляційному розгляді справи заперечив щодо задоволення апеляційних скарг та просив залишити без задоволення апеляційні скарги як позивача, так і відповідача, обґрунтовуючи це тим, що суд першої інстанції об'єктивно та повно дослідив наданні сторонами докази у справі і прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Представника МГО «Міжнародна Георгіївська Академія безпеки і права» Науменко С.В. при апеляційному розгляді справи заперечив щодо доводів викладених позивачем у справі ТОВ «Будсервісматеріали» в апеляційній скарзі та просив її залишити без задоволення як необґрунтовану, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримав.

Відповідачка ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, заяв/клопотань про відкладення розгляду справи не подавала.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача Руденко В.П., відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи Науменко С.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах позовних вимог заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційних скарг позивача - ТОВ «Будсервісматеріали» та відповідачки ОСОБА_2 без задоволення, виходячи з наступних обставин.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтв, виданих 5 квітня 2004 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), на праві власності в рівних частках належать машино-місця №№ 12 - 15 площею відповідно 15,20 кв. м, 14,70 кв. м, 15,10 кв. м, 15,00 кв. м, які знаходяться на підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23, 24, 25, 26 т.1).

Зазначена підземна стоянка обслуговувалася Товариством з обмеженою відповідальністю «Позняки-Автосервіс», з яким у 2001 році ОСОБА_2 був укладений договір про надання послуг по експлуатації та участі у витратах з утримання підземної автостоянки та прилеглої території.

Згідно з актом прийому-передачі від 13 жовтня 2003 року вказана підземна стоянка передана ТОВ «Будсервісматеріали» та прийнята ним для подальшого обслуговування.

Зазначені обставини сторонами визнанні та не оспорюються.

Також суд першої інстанції встановив, що ТОВ «Будсервісматеріали» прийняло вказану автостоянку на обслуговування на підставі договорів, укладених з окремими власниками автостояночних боксів.

Належних та допустимих доказів про укладення договору надання послуг між ТОВ «Будсервісматеріали» та відповідачем ОСОБА_3 матеріали справи не містять. Відсутні в матеріалах справи і докази про направлення позивачем ОСОБА_3 пропозицій укласти відповідний договір.

Разом із тим, 1 липня 2006 року між ТОВ «Будсервісматеріали», ОСОБА_2 та МГО «Міжнародна Георгіївська Академія безпеки та права» укладений договір, за умовами якого остання була користувачем автостояночних місць ОСОБА_3 та ОСОБА_2, і, відповідно, споживачем певних послуг ТОВ «Будсервісматеріали». Зазначений договір був укладений на півтора року, тобто на період з 1 липня 2006 року до 31 грудня 2007 року, і по закінченню дії цього договору МГО «Міжнародна ГеоргіївськаАкадемія безпеки та права» більше ніколи не користувалася ні автостояночними місцями, ні послугами ТОВ «Будсервісматеріали». (а.с.8,9 т.1)

Крім того, протягом 1 липня 2006 року по 31 грудня 2007 року за отримані послуги МГО «Міжнародна Георгіївська Академія безпеки та права» розрахувалася з ТОВ «Будсервісматеріали» особисто, а ОСОБА_2 до цих послуг та відповідних фінансових розрахунків ніякого відношення не мала. Претензії у позивача до третьої особи у вказаній справі не заявлялися.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Будсервісматеріали» та ОСОБА_2, суд першої інстанції зазначив, що ні позивач, ні відповідачка у справі ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не довела обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на наданих сторонами та досліджених судом доказах, та ухвалений з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Вимоги до форми договору визначені положеннями статті 639 ЦК України.

Відповідно до змісту ст. 19 Закону України &qut-;Про захист прав споживачів&qu N; за всіма громадянами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених законодавчими актами. Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час з урахуванням режиму роботи продавця (виконавця). Продавець (виконавець) зобов'язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі товарів і послуг. Забороняється примушувати споживача придбавати товари і послуги неналежної якості або непотрібного йому асортименту.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що правовою підставою виникнення у відповідачів у справі обов'язку щодо оплати послуг позивача міг бути лише відповідний договір надання послуг, при укладенні якого сторони повинні були погодити умови надання послуг, їх об'єм, та умови, порядок оплати вказаних послуг.

Позивачем належних доказів про укладення із відповідачами вказаних договорів не надано, тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Будсервісматеріали».

Щодо виконання умов договору №01-07-12-15/ДМ в частині оплати послуг позивача, то за домовленістю сторін ( п.2.2.4 Договору) вказаний обов'язок був покладений на МГО «Міжнародна Георгіївська Академія безпеки та права», а не на власників машино-місць - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Посилання апелянта на акт прийому передачі №31-10/Дм від 13 жовтня 2003 року вказаного підземного паркінгу укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Позняки-Автосервіс» як підставу для стягнення з відповідачів коштів, колегія суддів не може прийняти, оскільки сам по собі факт передачі підземного паркінгу від одного виконавця послуг до іншого не створює для відповідачів як власників машино-місць, будь-яких зобов'язань, без укладення з ними окремих договорів.

Обґрунтовано, на думку колегії суддів, суд першої інстанції відмовив у задоволенні і зустрічного позову ОСОБА_2, оскільки належних та допустимих доказів про заподіяння позивачем їй шкоди не подано, тобто не доведено вини позивача у спричиненні шкоди.

Не надано відповідачкою ОСОБА_2 і належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності укладеного договору.

Колегія суддів вважає, що посилання апелянтів на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права не ґрунтуються на зібраних матеріалах справи. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Мотивований текст постанови виготовлено та внесено до ЄДРСР 07 грудня 2018 року.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв