Номер провадження: 22-ц/785/5986/18
Номер справи місцевого суду: 497/1819/17
Головуючий у першій інстанції Кодінцева С. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Півнєві Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Городненської сільської ради Болградського району Одеської області на рішення Болградського районного суду Одеської області від 26 грудня 2017 року в цивільній справі за позовомОСОБА_2 до Городненської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності у порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Процесуальний рух справи в суді першої інстанції.

28 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, який згодом уточнила, та просила постановити рішення, яким визнати за нею право власності на: земельну ділянку площею 2.34 га; земельну частку (пай) розміром 1.54 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), як за спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с. 3-5, 29-31).

РішеннямБолградського районного суду Одеської області від 26 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 до Городненської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності на земельні ділянки задоволено та визнано за ОСОБА_2 право власності на: земельну ділянку площею 2.34 га, розташовану на території Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення селянського (фермерського) господарства, на яку виданий державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 10.01.1996 року на ім'я ОСОБА_4, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 142, як за спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року та земельну частку (пай) розміром 1.54 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на яку виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, на ім'я ОСОБА_5, зареєстрований 25.09.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 2650, як за спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с. 64-66).

Позиції сторін в справі в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 17.10.2016 року, та не може оформити належним чином право на спадщину, яка складається з двох земельних ділянок, розташованих на території Городненської сільської ради, а саме: земельної ділянки площею 2.34 га, яка належала померлому на підставі державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 від 10.01.1996 року; земельної частки (пай) розміром 1.54 в умовних кадастрових гектарах, яку її, позивача батько успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5), померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року, яка належала їй на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 від 15.04.1997 року. Цю земельну ділянку батько успадкував фактом спільного проживання та реєстрації з дружиною, але не встиг оформити своє право власності, оскільки сам помер. Позивач своєчасно прийняла спадщину на підставі заповіту від 04.03.2013 року, зареєстрованим в реєстрі за № 19, шляхом подачі заяви до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_7, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на земельну ділянку, яка належала батькові, не присвоєно кадастровий номер, а оригінал земельного сертифікату, підтверджуючого право власності його дружини на земельну частку (пай), втрачено. З цих підстав, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідачем до суду першої інстанції заперечення чи відзив на позовну заяву не подавались.

Оцінка позицій сторін судом першої інстанції.

Приймаючи рішення в справі та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як спадкоємець за заповітом, вважається такою, яка прийняла спадщину, що відкрилася після смерті батька ОСОБА_3, а тому суд прийшов до висновку про те, що вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку, та право на земельну частку (пай) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись частково з вказаним рішенням суду 12 червня 2018 рокуГородненська сільська рада Болградського району Одеської області подала до суду першої інстанції апеляційну скаргу (а.с.92-94).

30.07.2018 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (а.с. 112).

Сторони в судове засідання не з'явилися. Апелянт направив до суду заяви, якими просив всі судові засідання проводити за відсутності представника (а.с. 131, 135). Про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги та заперечень на неї.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду винесено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Так, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було всебічно розглянуто справу, зокрема суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спадкодавцю ОСОБА_3, належало лише право користування земельною ділянкою площею 2,34 га на підставі державного акту на право користування землею серії НОМЕР_3 від 10 січня 1996 року, а не право власності (а.с.92-94).

Сторона позивача зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін (а.с. 112).

Позиція апеляційного суду по справі.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції від 26 грудня 2017 року в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 2.34 га, розташовану на території Городненської сільської ради, цільове призначення якої для ведення селянського (фермерського) господарства, на яку виданий державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 10.01.1996 року на ім'я ОСОБА_3, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 142, отже апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині, безпосередньо пов'язаній з позовними вимогами щодо зазначеної земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, актовий запис № 131 (а.с.10). Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до складу якої входить, в тому числі, земельна частка (пай) розміром 1.54 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташована на території Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, яка належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, зареєстрованого 25.09.1997 року за № 2650, про що також свідчить довідка, надана відділом у Болградському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 412/166/17 від 30.10.2017 року (а.с.12, 13). Вказане спадкове майно прийняв її чоловік, ОСОБА_3, з яким померла спільно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Вказані обставини підтверджуються копіями паспортів та довідками Городненської сільської ради від 30.11.2017 року за №№ 2330, 2336, які містяться в матеріалах справи, та знаходилась в зареєстрованому шлюбі(а.с. 11, 32, 34, 36, 37).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_3, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5, актовий запис № 723 (а.с.14). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з: земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства площею 2.34 га у межах згідно з планом, розташовану на території Городненської сільської ради, яка належала померлому на підставі державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 10.01.1996 року (а.с.17), а також земельної частки (паю) розміром 1.54 в умовних кадастрових гектарах, яку він успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_6, яка належала їй на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, зареєстрованого 25.09.1997 року за № 2650, про що було вище зазначено (а.с.12).

Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, посвідченим секретарем виконкому Городненської сільської ради Болградського району Одеської області від 04 березня 2013 року, зареєстрованим в реєстрі за № 19, є його донька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 р.н. (а.с.19). Крім того, в матеріалах справи міститься заповіт ОСОБА_6 від 04 березня 2013 року, яким вона заповіла все своє майно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 Заповіт посвідчений секретарем виконкому Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за № 18 (а.с. 55).

Приватний нотаріус Болградського нотаріального округу ОСОБА_7 своєю постановою від 08.11.2017 року відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 2.34 га у зв`язку з тим, що цій ділянці не присвоєно кадастровий номер, який є невід'ємною ознакою земельної ділянки відповідно зі ст.1 Закону України «Про державний земельний кадастр», та на земельну частку (пай) розміром 1.54 в умовних кадастрових гектарах, в зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували право ОСОБА_6 на земельну часту (пай)(а.с.21-22).

З матеріалів справи вбачається, що позивач розмістила оголошення в районній газеті «Дружба» № 84 (5392) від 14.11.2017 року, яким було повідомлено про те, що втрачений сертифікат на земельну частку (пай) площею 1.54 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Городненської сільської ради, серії НОМЕР_2, реєстраційний № 2650, виданий на ім'я ОСОБА_5, вважати недійсним (а.с.38).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За положеннями ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п. 3.1 роз'яснив, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Згідно з п. 3.5 вказаного листа відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК.

Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.03.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 10 роз'яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

За обставинами даної справи, спадкодавцю ОСОБА_3 земельна ділянка площею 2.34 га, розташовану на території Городненської сільської ради, цільове призначення якої для ведення селянського (фермерського) господарства, належала на праві постійного користування на підставі державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 10.01.1996 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 142. Докази, які б свідчили про те, що спірна земельна ділянка належала ОСОБА_3 на праві приватної власності, в матеріалах справи не міститься, та сторонами не надавались. Отже, за таких обставин, підстави для визнання права власності ОСОБА_2 на спірну земельної ділянки площею 2.34 га відсутні.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а судом першої інстанції при вирішенні справи були неправильно застосовані норми матеріального права, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення, та в скасованій частині ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось та, відповідно, не було предметом перегляду в суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Городненської сільської ради Болградського району Одеської області - задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 26 грудня 2017 року - скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 права власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 2.34 га, розташовану на території Городненської сільської ради, цільове призначення якої для ведення селянського (фермерського) господарства, на яку виданий державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 10.01.1996 року на імя ОСОБА_3, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 142.

В скасованій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Городненської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 2.34 га, розташовану на території Городненської сільської ради, цільове призначення якої для ведення селянського (фермерського) господарства, на яку виданий державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 10.01.1996 року на імя ОСОБА_3, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 142 - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко

Р.Д. Громік

10.12.2018 року м. Одеса