Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 524/8528/15-ц

провадження № 61-15216св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2017 року у складі судді Андрієць Д. Д. та постанову апеляційного суду Полтавської області від 06 березня 2018 року у складі колегії суддів: Одринської Т. В., Панченка О. О., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), у якому просила стягнути на свою користь кошти.

Позовна заява мотивована тим, що 12 грудня 2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу «Стандарт, 6 міс.», відповідно до умов якого вона внесла на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 18 180 доларів США терміном до 12 червня 2014 року зі сплатою 9 % річних.

Відповідно до пункту 5 вказаного договору сторони домовились про можливість дострокового розірвання договору з повідомленням про це за два банківських дні до дати розірвання договору.

Також у ПАТ КБ «ПриватБанк» їй було відкрито картковий рахунок та станом на 23 червня 2014 року залишок грошових коштів на рахунку становив 1 млн 860 тис. грн. Строк дії картки сплив, у зв'язку з чим її було вилучено банкоматом. Відповідачем було видано нову картку, проте доступу до грошових коштів надано не було.

Зазначає, що 24 березня 2014 року вона звернулася із заявою про дострокове розірвання договорів банківського вкладу та карткового рахунку, але банк відмовився повернути їй вклад та грошові кошти з карткового рахунку. Просила позов задовольнити та стягнути на свою користь грошові кошти у сумі 18 118 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 463 288 грн 11 коп.; грошові кошти у сумі 1 млн 860 тис. грн; інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання; у сумі 1 371 006 грн та 3 % річних у сумі 106 249 грн 31 коп.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 квітня 2016 року у складі судді Рибалки Ю. В. позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 за договором банківського вкладу від 12 грудня 2013 року грошові кошти у сумі 18 118 доларів США, що за курсом Національного банку України на час ухвалення судового рішення становить 463 288 грн 11 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 за договором карткового рахунку від 10 квітня 2013 року грошові кошти у сумі 1 млн 860 тис. грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором карткового рахунку від 10 квітня 2013 року інфляційні втрати у сумі - 1 371 006 грн та 3 % річних у сумі 106 249 грн 31 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 12 180 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підставі письмової вимоги позивача про повернення грошового вкладу та коштів з карткового рахунку банк був зобов'язаний повернути грошові кошти. Ухилення відповідача від повернення вкладу є безпідставним, банк не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження права вкладника розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Оскільки банком було порушено грошове зобов'язання, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних підлягають задоволенню.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 14 червня 2016 року у складі колегії суддів: Кривчун Т. О., Карнауха П. М., Пилипчук Л. І. рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором карткового рахунку від 10 квітня 2013 року інфляційних втрат у сумі 1 371 006 грн та 3 % річних у сумі 106 249 грн 31 коп. та в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судового збору в розмірі 12 180 грн скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у сумі 4 633 грн 04 коп.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що внаслідок виконання постанови правління Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банком своєчасно не було виконано взятих на себе зобов'язань за вказаними договорами, відповідно до пункту 2.1.2.8.5 Умов та Правил надання банківських послуг, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2016 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 червня 2016 року залишено без змін.

У квітні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало заяву про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 квітня 2016 року.

На обґрунтування заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що 16 березня 2017 року службою безпеки ПАТ КБ «ПриватБанк» закінчено проведення службової перевірки щодо обставин укладення договору, який був предметом спору в даній справі. За результатами перевірки встановлено, що даний договір був укладений 22 серпня 2014 року з ОСОБА_5 - представником ОСОБА_4, на ім'я якого був відкритий картковий рахунок НОМЕР_1, а не НОМЕР_2, як було встановлено судами. Вказана обставина є нововиявленою, оскільки вона стосується предмету доказування і зважаючи на обмежений доступ до документів клієнтів філії Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», не була відома відповідачу на час розгляду справи і впливає на права та обов'язки відповідача в частині примусового виконання зобов'язань за договором, який не укладався між банком і позивачем.

Ухвалою Автозаводського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Полтавської області від 06 березня 2018 року, заяву ПАТ КБ « ПриватБанк» про перегляд у зв'язку з нововиявлними обставинами рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 квітня 2016 року залишено без задоволення.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що під час проведення вдруге службової перевірки Банком було встановлено, що спірний договір був відкритий на ім'я іншої особи, а не на ім'я позивача - ОСОБА_4, що не може вважатись нововиявленою обставиною, оскільки вона була відома заявнику на час розгляду справи. Крім того, дану інформацію містив висновок службового розслідування від 05 травня 2016 року, проведеного службою безпеки ПАТ КБ «ПриватБанк», який був наявний в матеріалах справи під час її розгляду судами апеляційної та касаційної інстанції та якому надана відповідна правова оцінка.

У червні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просило ухвалу Автозаводського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 06 березня 2018 року скасувати та задовольнити заяву про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами належним чином не досліджено матеріали справи. Спірний договір укладено з іншою особою - ОСОБА_5, а не позивачем у справі. Наданий ОСОБА_4 касовий чек є недійсним, оскільки не містить посилання на договір від 10 квітня 2013 року та не підписаний нею. Висновки суду спростовуються проведеною ПАТ КБ «ПриватБанк» службовою перевіркою. Також безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про проведення судово-технічної експертизи.

18 травня 2018 року справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 361 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення) рішення або ухвала суду, яким закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення) передбачено, що підставою для перегляду рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України 2004 року).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення), є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Не можуть бути визнані нововиявленими нові обставини, тобто такі, що виникли після постановлення рішення, а також обставини, на які посилалась особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в скарзі або які могли бути встановлені при з'ясуванні судом обставин у справі.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстав для задоволення заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про перегляд рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 квітня 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами немає.

При цьому суд правильно виходив із того, що обставини, на які ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається у заяві, не можуть розцінюватися як нововиявлені у розумінні статті 361 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення), оскільки під час розгляду справи судом досліджено і проаналізованого висновок службового розслідування банка, оригінали банківських документів, в тому числі спірного договору, яким в сукупності з іншими доказами була надана відповідна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (P0N0MARY0V v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року).

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 квітня 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, є правильним.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними, викладеним у заяві про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, та не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені ухвали відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 06 березня 2018 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 06 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат