КИЇВСЬКІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 761/21472/18

провадження № 22-ц/824/4260/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року у складі судді Мальцева Д.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення.

У мотивування вимог зазначала, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2017 року, визнано за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В подальшому позивачем було зареєстровано право власності на вказану вище квартиру та на підставі судових рішень знято з реєстрації відповідачку ОСОБА_2

Вказувала на те, що намагаючись вселитися у спірну квартиру, ОСОБА_1 було встановлено, що в квартирі проживають відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які на пропозицію позивача добровільно звільнити житлове приміщення відповіли відмовою.

У зв'язку із викладеним ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

10 жовтня 2018 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подала до місцевого суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до закінчення касаційного провадження у справі № 761/18093/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. про встановлення факту визнання недійсними договорів та визнання права власності в порядку спадкування.

Вимоги обґрунтовано тим, що у справі № 761/18093/15-ц предметом позову є право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1, а Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду рішення першої та апеляційної інстанцій, на підставі яких ОСОБА_1 набула право власності на вищевказану квартиру, можуть бути скасовані, що призведе до зміни власника спірної квартири.

У зв'язку із зазначеним, представник відповідача ОСОБА_5 уважала, що вирішення даної справи нерозривно пов'язано з правом власності на спірну квартиру, а тому її вирішення неможливе без вирішення спору щодо права власності на цю квартиру Верховним Судом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року клопотання задоволено, провадження у справі зупинено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 23 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки уважає її незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права.

У мотивування вимог зазначає, що за умови набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року після його перегляду Апеляційним судом м. Києва 27 березня 2017 року, на підставі якого позивач набула право власності на спірну квартиру, у суду не було підстав для зупинення провадження, оскільки матеріали справи, на думку позивача, дозволяли розглянути даний позов.

27 листопада 2018 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_11 на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року, оскільки уважає її обґрунтованою.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження, місцевий суд виходив з того, що вирішення даної справи нерозривно пов'язано з правом власності на спірну квартиру, а касаційною інстанцією відкрито касаційне провадження з розгляду касаційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2017 року у справі № 761/18093/15-ц, якими визнано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_1

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, ухвала суду не відповідає указаним нормам, що згідно статті 379 ЦПК України є підставою для її скасування, як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу, суд послався на пункт 6 частини першої статті 251 ЦПК України, яка передбачає, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Положеннями статті 273 ЦПК України визначено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Отже, з огляду на вищевикладені норми закону, підставою зупинення провадження у справі не може бути касаційне оскарження попередніх судових рішень в іншій справі, оскільки рішення суду вже набрало законної сили. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 752/9802/17.

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 про встановлення факту, визнання недійсними договорів та визнання права власності в порядку спадкування набрало законної сили після його перегляду апеляційним судом 27 березня 2017 року, а отже посилання представника відповідача на відкриття Верховним Судом касаційного провадження за касаційною скаргою на зазначені вище судові рішення, як на підставу для зупинення провадження, не заслуговують на увагу суду.

Окрім того, положеннями ч. 8 ст. 394 ЦПК України визначено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд касаційної інстанції у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії. Однак, згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою про відкриття касаційного провадження у справі № 761/18093/15-ц не вирішувалось клопотання про зупинення дії оскаржуваного рішення, оскільки таке клопотання скаржником і не заявлялось.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визнаючи наявність передбачених статтею 251 ЦПК України в редакції 2017 року підстав, за яких провадження у справі, як зазначено у пункті 6 частини першої цієї статті - у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість їх розгляду.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Пунктом 6 частини першої статті 351 ЦПК України також встановлено, що суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України до розгляду Верховним судом касаційної скарги у справі № 761/18093/15-ц, оскільки не проаналізував предмети та підстави спорів у справах, не вказав у чому полягає пов'язаність справ та не зазначив обставин, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору про встановлення факту, визнання недійсним договорів та визнання права власності у порядку спадкування виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді справи наявність обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги, та можливість встановлення підстав для усунення перешкод у користуванні власністю та виселення.

Окрім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Ураховуючи викладене, колегія уважає, що місцевий суд у порушення статті 210, пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України формально розглянув заяву про зупинення провадження у справі та дійшов неправильного висновку про її задоволення, оскільки таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення місцевим судом норм процесуального права є обґрунтованими.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н ОВ И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай