КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 753/13185/ 17

провадження № 22-ц/824/952/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Махлай Л.Д., Шкоріної О.І.

за участі секретаря судового засідання - Булах А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3

треті особи: ОСОБА_4, Відділ громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб ДМС Дарницького району м. Києва

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року у складі судді Даниленка В.В.

у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Відділ громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб ДМС Дарницького району м. Києва про позбавлення права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, у якому просив позбавити ОСОБА_2, ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивував тим, що він є наймачем вказаної квартири. Разом з ним в даній квартирі зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 більше п'яти років не проживають в даній квартирі, жодного контакту з ними позивач не має, тому, посилаючись на ст. 71, 72 ЖК України, просив позбавити відповідачів права користування спірною квартирою.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 31.07.2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно встановлені обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до винесення судом незаконного рішення.

Зазначає, що в матеріалах справи містяться численні письмові докази , які надав суду позивач, що доводять факт не проживання відповідачів у спірному приміщенні, у тому числі, і Акт №312/2957374 від 11.03.2014 року про здійснення візиту до боржника ТОВ &q?і,;Кредіт Експрес Юкрейн Ел.Ел.Сі&qu4 ;, довідка з Амбулаторії сімейної медицини №2 Дарницького району м. Києва про те, що відповідачі за медичною допомогою не зверталися та на диспансерному обліку не перебувають.

Відповідачі та треті особи своїм процесуальним правом щодо надіслання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Позивач ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримавта просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідачі та треті особи в судове засідання не з'явилися про день, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Згідно положень частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з норм статті 372 ЦПК України, колегією суддів вирішено проводити розгляд справи за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що доводи про не проживання відповідачів у спірній квартирі понад п'ять років не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1 відповідно до ордеру на приміщення НОМЕР_1 серія Б, виданого на підставі Розпорядження Подільської РДА від 21.07.1999р. №667.

Згідно довідки ОСББ «Співдружність» від 11.01.2017 року №01 квартира неприватизована, в квартирі зареєстровано чотири особи: ОСОБА_1, ОСОБА_4,ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Правова регламентація житлових правовідносин здійснюється Конституцією України; Житловим кодексом УРСР, Цивільним кодексом України, Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та іншими нормативно-правовими актами України з житлових питань.

Роз'яснення окремих питань, що можуть виникати під час розгляду цієї категорії справ містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2; Листі Верховного Суду України від 26 травня 2001 року про викладення правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право).

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Поряд з цим нормами глави 59 ЦК України встановлюється порядок користування житлом за договором найму (оренди).

Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім'ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов'язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, згідно із ст. 72 ЖК України, провадиться в судовому порядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду за захистом порушених прав, позивач вказував, що відповідачі не проживають у вказаній квартирі понад п'ять років.

З матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1, наданих у судовому засіданні, убачається, що позивач зареєстрований та постійно проживає за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 один та сплачує всі комунальні послуги, затверджені кошторисом ОСББ «Співдружність», відповідачі за даною адресою не проживають, участі у сплаті комунальних послуг не приймають.

Окрім того, згідно копії матеріалів кредитної справи відповідач по справі ОСОБА_2, яка на момент оформлення кредитного договору зазначила адресою реєстрації м. Київ, пр-т. Григоренка 38, кв. 147, знаходиться у розшуку за несплату боргу, відповідно до акта №312/2957374 від 11 березня 2014 року про здійснення візиту до боржника, складеного інспектором відділу боротьби з фінансовим шахрайством ЮД ТОВ «Кредит Експрес ЮкрейнЕл.Ел.Сі.» ОСОБА_10, ОСОБА_2 за вказаним місцем реєстрації/проживання відсутня.

Згідно копії акту від 18 липня 2018 року, складеного ОСОБА_1, ОСОБА_5 та Головою правління ОСББ «Співдружність», на час складення акту 18 липня 2018 року о 18 год. 50 хв. у спірній квартирі окрім ОСОБА_1 інших осіб не виявлено. Згідно довідки Амбулаторії сімейної медицини № 2 Дарницького району м. Києва від 20 липня 2018 року відповідачі за медичною допомогою не зверталися та на диспансерному обліку не перебувають.

Відповідачі неодноразово повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, проте поштові відправлення відповідачами не отримувалися та поверталися з поміткою «За закінченням терміну зберігання», що додатково свідчить про відсутність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за зареєстрованим місцем проживання/перебування за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та докази, подані позивачем на підтвердження не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, урахувавши те, що відповідачі не є родичами ОСОБА_1, а їх реєстрація створює перешкоди позивачу у користуванні нерухомістю та завдає збитки у вигляді необхідності сплачувати платежі за комунальні послуги за осіб, які в квартирі не проживають та такими послугами не користуються, з огляду на відсутність будь-яких заперечень, пояснень та доказів з боку відповідачів щодо проживання за вказаною адресою, які б спростовували доводи позивача, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що позивачем доведено наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги частково та скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позову частково.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Відділ громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб ДМС Дарницького району м. Києва про позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 352,40 грн. з кожного за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2018 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.І. Шкоріна

Л.Д. Махлай