справа № 208/7353/16-ц
№ провадження 2/208/222/18
РІШЕННЯ

Іменем України

30 листопада 2018 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді - Івченко Т.П.,

Секретар судового засідання - Корнієнко К.Є.,

Позивач - ОСОБА_1,

Представник позивача - ОСОБА_2,

Відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кам'янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про стягнення неустойки за порушення строку сплати аліменти»,

встановив:

05.12.2016 року до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області позивачем ОСОБА_1 подано позовна заява до ОСОБА_3, якою позивач просить: стягнути з відповідача на її користь неустойку від суми несплачених аліментів за період з 26.05.2015 року по 14.11.2016 року, станом на 14.11.2016 року у розмірі 236102,53 гривень.

15.03.2017 року відкрито провадження по справі.

28.02.2018 року з боку відповідача подано відзив на позов, згідно до якого відповідач не визнав позовні вимоги, зазначив, що 25.11.2015 року за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області винесено рішення про стягнення аліментів на утримання дітей, які стягнуті з нього починаючи з 26.05.2015 року в розмірі 2000 гривень на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі по 2000 гривень, на кожну дитину до повноліття дітей. Зазначене рішення набрало законної чинності 21.01.2016 року. 07.12.2015 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 208/3797/15-ц, за яким 27.01.2016 року відкрито виконавче провадження Заводським відділом ДВС ДМУЮ. Стягнення неустойки від суми несплачених аліментів можливо лише за наявності вини, що передбачено ч. 1 ст. 196 СК України, якої відповідач не визнає, так як вини в тому що позивачка не отримувала аліменти за виконавчим листом на підставі рішення суду в період з 26.05.2015 року відсутня. Крім того, з боку позивача в період з травня 2015 року по лютий 2016 року, він в добровільному порядку шляхом перерахування коштів на карткові рахунки дітей сплатив:

- на картковий рахунок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 15.05.2015 року по 08.02.2016 року, в сумі 14828 гривень;

- на картковий рахунок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з 14.05.2015 року по 16.01.2016 року, в сумі 8650 гривень;

- на картковий рахунок ОСОБА_1, в період з 16.06.2015 року по 25.01.2016 року в сумі 3310 гривень;

Крім того, заявлені позовні вимоги позивачки не містять розрахунку, згідно до ч. 1 ст. 196 СК України, не враховані сплачені суми, та безпідставно взагалі зазначено наявність таких підстав.

23.04.2018 року з боку позивачки уточнено позовні вимоги, згідно до яких просить стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача неустойку від суми несплачених аліментів за період з 26.05.2015 року по квітень 2017 року, у розмірі 62862,50 гривень, в обґрунтування яких зазначено, що станом на 12.02.2018 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 20451 гривні 98 копійок.

06.07.2018 року з боку відповідача подано відзив на уточнену позовну заяву позивачки ОСОБА_1, згідно до якого відповідач підтвердив раніше наголошену позицію щодо невизнання позовних вимог позивачки. Зазначив, що застосування норм закону підлягає з врахуванням правової позиції викладеної у Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99, ст. 58 Конституції України. Також відповідач зазначив, що жодної вини у виникненні підстав для нарахування неустойки не має.

10.09.2018 року з боку позивачки подано відповідь на відзив, згідно до якого позивачка послалась на неотримання додатків до відзиву на уточнену позовну заяву.

Враховуючи заяву позивачки, суд вважає необхідним зазначити, що згідно до поданого відповідачем 06.07.2018 року відзиву на уточнену позовну заяву позивачки ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_3 долучив витяги з Рішення Конституційного суду України від 09.02.1999 року та витяг ст. 196 СК України, витяг Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», які є загально доступними, а тому посилання позивачки на неотримання долучених витягів не узгоджується з приписами ЦПК України, та не є перешкодою для прийняття даного відзиву відповідача.

Позивач та представник позивача підтримав позицію позивачки зазначив, що розрахунок проведено станом на 12.02.2018 року є відповідним до розміру заявленому у позові, крім того відповідач повинен був перераховувати аліменти у строк щомісячно, що не здійснював, а тому наявна заборгованість. Тому згідно до 196 СК України, прохає задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що підтримує поданий відзив у повному обсязі, не оспорюючи свій обов'язок щодо утримання дітей, який він виконував у повному обсязі, але позивачкою не враховано що кошти в повному обсязі перераховані на користь дітей. Крім того, пред'явлення виконавчого листа та відкриття провадження виконавчого 27.01.2016 року, не є його виною, а тому такі нарахування суперечать змісту ст. 196 СК України, бо умислу у його ухиленні від сплати аліментів, з врахуванням переведених коштів на користь дітей та позивачки в зазначений період на суму 26788 гривень, не враховані позивачкою.

Заслухав сторони, дослідив докази надані сторонами, суд приходить до наступного:

Сторони мають спільних дітей, а саме:

- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження а.с. 4);

- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження а.с. 5);

- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про народження а.с. 6).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.05.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено, та шлюб розірвано (а.с. 7).

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.11.2015 року (а.с. 8), позовні вимоги ОСОБА_1, до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей задоволено, стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, в розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, на кожну дитину до повноліття дітей.

07.12.2015 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 208/3797/15-ц про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 (а.с. 10).

27.01.2016 року старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС ДМУЮ від 27.01.2016 року винесено Постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 208/3797/15-ц (а.с. 11).

Згідно до довідки Заводського відділу ДВС м. Дніпродзержинська від 14.11.2016 року (а.с. 12), ОСОБА_3 за виконавчим провадженням на підставі виконавчого листав № 208/3797/15-ц має стмноа нм 14.11.2016 року заборгованість зі сплати аліментів в сумі 71321 гривні.

Згідно до доказів наданих відповідачем до відзиву (а.с. 34-43), відповідач в період з 26.05.2015 року відсутня. Крім того, з боку позивача в період з травня 2015 року по лютий 2016 року, він в добровільному порядку шляхом перерахування коштів на карткові рахунки дітей сплатив:

- на картковий рахунок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 15.05.2015 року по 08.02.2016 року, в сумі 14828 гривень;

- на картковий рахунок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з 14.05.2015 року по 16.01.2016 року, в сумі 8650 гривень;

- на картковий рахунок ОСОБА_1, в період з 16.06.2015 року по 25.01.2016 року в сумі 3310 гривень.

Як вбачається із розрахунку проведеного позивачем, дані суми не враховані та їх неврахування стороною позивача не обґрунтовано.

Так, згідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно до ч. 1 ст. 196 СК України, У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Тобто, для застосування наслідків передбачених ч. 1 ст. 196 СК України, повинно бути доведено та встановлено наявність вини у діях (бездіяльності) особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, та нарахування неустойки (пені) повинно бути проведено у розмірі та порядку визначеному законодавством.

Враховуючи що виконавче провадження відкрито не з вини відповідача лише у січн. 2016 року, та в період 2015-2016 років, відповідач здійснював платежі на утримання дітей, що підтверджено доказами наданими до відзиву, винність особи, в ухиленні від виконання рішення суду на сплату аліментів є спростованою доказами наданими відповідачем, та не доведеними з боку позивача.

Щодо розрахунку пені,з підстав ч. 1 ст. 196 СК України, таке нарахування не узгоджується із правовими позиціями висловленими Верховним Судом України в постанові від 16.12.2015 року справа 6-269цс15, та у справі № 6-300цс16 від 16.03.2016 року.

Також, згідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»

передбачена ст. 196 СК України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема,

у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або

неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках

стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про відсутність встановленої вини у відповідача ОСОБА_3 внаслідок простроченнях їх сплати, а тому позовні вимоги заявлені з зазначених підстав, не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то згідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені стороною позивача, відшкодуванню не підлягають.

На підставі вище зазначеного та керуючись ч. 1 ст. 196 СК України, ст.ст. 4, 12, 76-89, 128-131, 133, 141, 258-259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про стягнення неустойки за порушення строку сплати аліменти» - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, в порядку передбаченому ст. 352, 354, 355 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua .

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІНН НОМЕР_1, АДРЕСА_1

Відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІНН НОМЕР_2, АДРЕСА_2.

Повний текст рішення виготовлений 30 листопада 2018 року.

Суддя Івченко Т. П.