Справа № 515/141/18
Провадження № 2/515/500/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки- адвоката ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

31 січня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку за адресою: Одеська область, місто Татарбунари, вулиця Гімназична,13, посилаючись на слідуючі обставини.

05 лютого 2001 року в місті Татарбунари Одеської області помер батько позивачки ОСОБА_4. Після його смерті залишилася належна йому 1/3 частина житлового будинку по вулиці Гімназична,13 в місті Татарбунари Одеської області, яку позивачка має право успадкувати в порядку першої черги за законом.

Після звернення її до державного нотаріуса Саратської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця ОСОБА_4, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності (ненадання) правовстановлюючого документу на успадковане майно - житловий будинок.

За таких обставин, посилаючись на письмові докази, позивачка вимушена звернутись до суду з вказаним позовом про визнання за нею, як спадкоємицею першої черги по закону, на праві власності 1/3 частини спадкового житлового будинку, враховуючи, що отримати в установленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину по закону вона позбавлена можливості, оскільки оригінал правовстановлюючого документу на вищезазначене спадкове майно, який необхідно надати нотаріусу для прийняття спадку, відсутній, а виготовити його після смерті спадкодавця не можливо.

Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії:

Ухвалою суду від 14.02.2018 року було відкрито провадження по справі (а.с.34).

05 червня 2018 року ухвалою суду було витребувано від державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської облсті інформацію щодо наявності спадкової справи № 195/2017 та кола спадкоємців до майна ОСОБА_4, який помер 05 лютого 2001 року (а.с.42).

Через канцелярію суду на виконання вимог ухвали суду від Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області надійшла інформаційна довідка зі спадкового реєстру №52878065 від 07.08.2018 року, відповідно до якої отримано інформацію, що після смерті ОСОБА_4, відкрита спадкова справа 195/2017, дата заведення - 07.06.2018 року, місце заведення та зберігання Саратська районна державна нотаріальна контора Одеської області (а.с.45) та копію спадкової справи № 195/2017 до майна померлого 05 лютого 2001 року ОСОБА_4 (а.с.47-59).

Представник позивачки та позивачка в судове засідання не з'явилися, але направили до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.37,40).

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву з проханням заслухати справу у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.38,63).

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З огляду на належне сповіщення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі сторін на підставі наявних доказів. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, до відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини. Оскільки спадщина по даній справі відкрилась 05 лютого 2001 року - в день смерті спадкодавця ОСОБА_4 коли діяв ЦК УРСР (1963 року), зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення спірних правовідносин.

Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази в сукупності, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

При цьому, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з копії повторного свідоцтва про народження серії І-ЖД № 473379 від 19.05.2016 року (а.с.6), батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Копією повторного свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 450541 від 19 травня 2016 року (а.с.7) підтверджується, що ОСОБА_4 помер 05 лютого 2001 року в м. Татарбунари Одеської області.

Згідно повторного свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 450542 від 19 травня 2016 року (а.с.7), ОСОБА_5 померла 10 квітня 2007 року в м. Татарбунари Одеської області.

Як просліджується з матеріалів справи, ОСОБА_6 на праві приватної власності належить житловий будинок по вулиці Гімназична, (в минулому Октябрьська), 13 в місті Татарбунари Одеської області, вказане підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на будову від 29.01.1976 року, завіреною печаткою Татарбунарського МБТІ.

Також із матеріалів вбачається, що власник ОСОБА_6 не заперечує проти визнання права власності на 2 кімнати за її племінником ОСОБА_4, які він добудував до будинку на фундаменті колишньої кухні та сараю, вкривши черепицею, що підтверджується заявою останньої від 22.08.1982 року (а.с.24), адресованої виконкому Татарбунарської міської ради Народних депутатів. На підставі вказаної заяви, комісією виготовлено акт від 25.08.1982 року про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального житлового будівництва, розташованого за адресою: Одеська область, місто Татарбунари, вулиця Гімназична (в минулому Октябрьська),13. (а.с.22).

Рішенням виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Народних депутатів №155 від 25.08.1982 року (а.с.23), затверджено акт здачі будинку в експлуатацію та вирішено видати свідоцтво на право особистої власності на житлове будівництво по вул. Октябрьська №13 на ім'я ОСОБА_4, що складається з 2-ух кімнат житловою площею 24,5 кв.м.

Довідкою № 83 виданою ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» від 07.06.2017 року (а.с.9) підтверджується, що згідно архівних даних БТІ станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок № 13 по вул.Гімназична в м.Татарбунари Одеської області зареєстроване за: на 1/3 частки за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 25.08.1982 року № 155 та на 2/3 частки за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02.03.1988 за № 298.

Згідно довідки №20 від 20.02.2018 року (а.с.10), виданої ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН», вартість 1/3 частки житлового будинку по вул.Гімназична,13 в м.Татарбунари Одеської області складає 65 565 (шістдесят пять тисяч пятсот шістдесят пять) гривень.

З копії технічного паспорту на домоволодіння по вул.Гімназична,13 в м.Татарбунари Одеської області, виготовленого 23.06.2016 року (а.с.11-17), вбачається, що замовником вказаного документу є ОСОБА_1.

З листа нотаріуса за № 720/02-14 від 21.06.2017 року (а.с.26) видно, що позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 (спадкова справа №195/2017), у зв'язку з тим, що вона не надала оригінал правовстановлюючого документу на успадковане майно - частину житлового будинку.

Із витребуваної судом інформаційної довідки №52878065 зі Спадкового реєстру від 07.08.2018 року (а.с.45) вбачається, що Саратською районною державною нотаріальною конторою Одеської області після смерті спадкодавця ОСОБА_4 заведена спадкова справа №195/2017, зареєстрована у Спадковому реєстрі за №60758339. До вказаної довідки долучено копію спадкової справи (а.с.47-59), в якій міститься заява ОСОБА_1 від 07.06.2017 року (а.с.48), щодо прийняття нею спадщини після смерті свого батька ОСОБА_4.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, до відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини. Оскільки спадщина по даній справі відкрилась 05 лютого 2001 року - в день смерті спадкодавця ОСОБА_4, коли діяв ЦК УРСР (1963 року), зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

В силу ст. 550 ЦК УРСР, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно за наявності інших спадкоємців і спору між ними (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року "видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві".

Таким чином, між сторонами виникли спадкові правовідносини, які неможливо вирішити в позасудовому порядку.

Судом з достовірністю встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги по закону після смерті її батька ОСОБА_4, як донька померлого, відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). В зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на 1/3 частину спадкового житлового будинку, належного спадкодавцю, нотаріальною конторою відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно (а.с.26). Отримати вказаний документ після смерті спадкодавця законом не передбачено, що позбавляє позивачку можливості отримати свідоцтво про право на спадщину по закону на вказане майно після смерті її батька в установленому законом порядку.

За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, за відсутності заперечень відповідачки ОСОБА_3, яка є власницею 2/3 частини вказаного житлового будинку, суд вважає, що права позивачки мають бути захищені шляхом визнання за нею, як спадкоємицею першої черги за законом, права власності на 1/3 частину житлового будинку №13, літер "Б", розташованого по вулиці Гімназична,13 в місті Татарбунари Одеської області, яка складається з веранди №2-1, площею 11,7 кв.м, з кімнати № 2-2, площею 12,7 кв.м та з кімнати №2-3 площею 11,7 кв.м, загальною площею 36,1 кв.м, згідно експлікації внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень житлового будинку, наявної в технічному паспорті на вказану нерухомість (а.с.11-17), що залишилась після смерті її батька ОСОБА_4, померлого 05 лютого 2001 року.

Керуючись ст.ст.77, 78, 81, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. ст.529, 548, 549, 550 ЦК УРСР (в редакції1963 року), суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (паспорт серії КЕ № 934388, виданий Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 12.02.1998 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1), як спадкоємицею першої черги за законом, право власності на 1/3 частину житлового будинку №13 літер "Б", розташованого за адресою: Одеська область, місто Татарбунари, вулиця Гімназична, яка складається з веранди №2-1, площею 11,7 кв.м, з кімнати № 2-2, площею 12,7 кв.м та з кімнати №2-3 площею 11,7 кв.м, загальною площею 36,1 кв.м, що залишилась після смерті її батька ОСОБА_4, померлого 05 лютого 2001 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.А.Семенюк