Дата документу 29.11.2018
Справа № 501/2527/17
Р І Ш Е Н Н Я
29 листопада 2018 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пушкарського Д.В.
секретаря судового засідання Тимко М.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (третя особа ОСОБА_5) про визнання правочину удаваним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, -
ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, в якому просить: визнати односторонній правочин, яким є довіреність, видана 05 вересня 2014 року ОСОБА_4 на імя ОСОБА_1, ОСОБА_2 щодо володіння, користування та розпорядження транспортним засобом HONDA CITY, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, - удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу; визнати за ОСОБА_1 право власності на зазначений транспортний засіб та витребувати його із чужого незаконного володіння від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
В судове засідання позивач та його представник ОСОБА_6 не зявились, надали суду письмову заяву, в якій просять розглянути справу за їх відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.7).
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності, позов просив задовольнити (а.с.36).
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, повідомлялись належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному сайті суду, причини неявки суду не повідомили (а.с.80,81,82).
Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Дослідивши матеріали даної справи та матеріали справи №501/352/16-ц, зясувавши всі фактичні обставини та оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 05.09.2014 року відповідачем ОСОБА_4 була видана генеральна довіреність, зареєстрована в реєстрі за №2864, щодо володіння, користування і розпорядження транспортним засобом HONDA CITY, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Згідно довідки-рахунку ААЕ №076705 від 19.06.2015 року, виданої ТОВ «СІВ-СЕРВІС», транспортний засіб HONDA CITY, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, перереєстрований на ОСОБА_5
Згідно довідки-рахунку ААЕ №342923 від 22.10.2015 року, виданої ТОВ «Янгол 3», транспортний засіб HONDA CITY, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, перереєстрований на ОСОБА_3
Вказані обставини підтверджуються листом Територіального сервісного центру №5150 МВС України №31/15/5150-130 від 08.02.2017 року.
Позивач ОСОБА_1 та його представник посилались на те, що зазначена довіреність була видана ОСОБА_4 виключно з метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу вказаного автомобілю ОСОБА_1
Дані твердження не заперечував сам ОСОБА_4, повідомивши суд у своїй заяві, що обставини та факти, викладені ОСОБА_1 у позовній заяві є правдивими та у повній мірі відповідають дійсності, визнав позов та просив його задовольнити.
Судом, за клопотанням представника позивача, досліджено матеріали цивільної справи №501/352/16-ц, з яких вбачається, що ОСОБА_1 вже звертався до суду з вимогою про визнання одностороннього правочину, яким є зазначена довіреність, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину купівлі-продажу та визнання за ним права власності на автомобіль.
Так, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09.03.2017 року вказані вимоги було задоволено (а.с.8-9). Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23.10.2017 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09.03.2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог ОСОБА_1 відмовлено з тих підстав, що позивачем ОСОБА_1 невірно було визначено склад та статус осіб, які мають брати участь у справі, так, зокрема, третя особа ОСОБА_2 мала бути співвідповідачем, крім того у справі мали брати участь ОСОБА_3 та ОСОБА_5
На даний момент позивачем ОСОБА_1 вірно визначено склад та статус осіб, які мають брати участь у справі.
Відповідності до ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як передбачено ч.1 ст.656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
П.25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6 листопада 2009 року встановлено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.
Позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 15.06.2011 року по 07.10.2015 року, що підтверджується рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07.10.2015 року.
Проте, позивач посилався на те, що автомобіль він придбав за особисті кошти, що не заперечувалось в судовому засіданні відповідачкою ОСОБА_2, та підтвердив продавець ОСОБА_4
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.
Таким чином, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Таким чином, суд приходить до висновку, що автомобіль HONDA CITY, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вибув з володіння ОСОБА_1 не з його волі, в силу обставин, передбачених ст. 388 ЦК України, а тому підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння.
Постановою ВСУ від 17.12.2014 року по справі № 6-140цс14 (№ в ЄДРСРУ 42576425) передбачено, що власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.
Суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що оскільки транспортний засіб перебуває у відповідача ОСОБА_3 без достатніх правових підстав так як позивач набув право власності на даний автомобіль на підставі прихованого правочину (договору купівлі-продажу), позивач має право витребувати від відповідача ОСОБА_3 зазначений автомобіль з метою поновлення своїх порушених прав та вільного володіння, користування та розпорядження цим майном.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.
За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та про задоволення позову у повному обсязі.
Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Визнати односторонній правочин, яким є довіреність, видана 05 вересня 2014 року ОСОБА_4 на імя ОСОБА_1, ОСОБА_2 щодо володіння, користування та розпорядження транспортним засобом HONDA CITY, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, - удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу транспортного засобу HONDA CITY, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вчиненого між ОСОБА_4 та ОСОБА_1.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб HONDA CITY, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.
Витребувати транспортний засіб HONDA CITY, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, з чужого незаконного володіння від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя