Провадження № 2/522/8458/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Бойчука А. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Іскрич В. В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (65009, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (65009, АДРЕСА_1) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, а саме квартирою № 45 по провулку Гвоздичному в будинку № 3 у м. Одесі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року було відкрито провадження в даній справі з призначенням її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

У підготовче засідання, призначене судом на 03 грудня 2018 р. о 14:05, сторони не зявилися. До початку підготовчого засідання від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, а з боку відповідача заява про визнання позову та розгляд справи за відсутності відповідача, справжність підпису відповідача на якій було засвідчено 28 листопада 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4 за реєстровим № 4393.

Подання позовної заяви обґрунтовано втратою відповідачем, з яким позивач перебувала у шлюбі, права користування квартирою № 45 по провулку Гвоздичному в будинку № 3 у м. Одесі, що належить на праві власності позивачу, у якій відповідач зареєстрований та проживав деякий час, з підстав тривалої понад один рік без поважних причин відсутності відповідача в такій квартирі, починаючи з 1999 року по день подання позову та розгляду справи та відсутності будь-яких окремих домовленостей щодо цього між сторонами.

Крім цього, позивач стверджує, що реєстрація місця проживання відповідача у її квартирі, яку було здійснено 23 серпня 2002 року, мала формальний характер, була викликана необхідністю в її отриманні відповідачем у межах м. Одеси, на момент реєстрації відповідач вже не проживав у квартирі позивача, не сплачував комунальних послуг, не брав участі в утриманні та підтриманні добробуту житла, не здійснював ремонт житлового приміщення, у квартирі відсутні його особисті речі.

У підтвердження довготривалої відсутності та непроживання відповідача за місцем його реєстрації позивач, серед іншого, посилається на акт дослідження житлових умов квартири АДРЕСА_2, складений 06 вересня 2018 року комісією дільниці № 6 комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський», згідно якого зафіксовано відсутність чоловічих речей у квартирі, в тому числі одягу та засобів особистої гігієни, також зі слів сусідів встановлено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу в житлі за вказаною адресою не проживає, а також на письмові показання мешканців будинку № 3 по провулку Гвоздичному - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо того, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_3, починаючи приблизно з 1999 року.

В якості правової підстави позову позивач посилається на норму ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У свою чергу відповідач у своїй заяві про визнання позову зазначає, що визнає позов у повному обсязі, адже дійсно вважає себе таким, що втратив право користування квартирою № 45 у будинку № 3 по провулку Гвоздичному у м. Одесі з тих підстав, що він тривалий час не проживав у цій квартирі, починаючи десь з 1999 року та по теперішній час, з причин добровільного її залишення та переїзду до іншого житла.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира, загальною площею 92 кв. м, житловою площею 52, 7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4, на підставі договору дарування квартири від 22 жовтня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 4544. Право власності зареєстровано ОМБТІ та РОН 29.10.1997 р., записано у реєстрову книгу за № 182 стор.123 кн 45 пр.

Позивач та відповідач перебували між собою в шлюбі з 01.11.1997 р. по 24.05.2018 р., що слідує із заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2018 р. у справі № 523/1641/18 щодо розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до довідки (виписки з будинкової книги про склад сімї та реєстрації) від 02.08.2018 р. № 411, виданої позивачу дільницею № 6 комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський», у квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані позивач та відповідач.

06 вересня 2018 року дільницею № 6 комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» було проведено комісійне дослідження житлових умов позивача в квартирі АДРЕСА_6, за результатами якого було виявлено: чоловічих речей немає, засобів особистої гігієни не знайдено, зі слів сусідів її чоловік ОСОБА_2 тривалий час не проживав за даною адресою, про що складено відповідний акт дослідження житлових умов квартири.

У матеріалах справи також містяться письмові показання мешканців будинку № 3 по провулку Гвоздичному - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, згідно яких останні підтверджують, що ОСОБА_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1999 року.

Крім цього, обставини щодо тривалого непроживання відповідача у зазначеній вище квартирі, починаючи десь з 1999 року по день подання позову та розгляду судом справи, з причин добровільного її залишення відповідачем та його переїзду до іншого житла, визнаються обома сторонами, що в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Із встановлених судом обставин та наданих до суду доказів слідує, що відповідач після укладання шлюбу з позивачем, за згодою останньої вселився та проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2, яка належить на праві власності позивачу, приблизно до 1999 року, після чого добровільно залишив зазначену квартиру та переїхав до іншого житла. Реєстрація відповідача у зазначеній квартирі відбулася вже після його виселення з цієї квартири, була викликана потребою відповідача у реєстрації місця проживання на території м. Одеси, тобто носила суто формальний характер.

В той же час, як встановлено ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 зазначеного кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки.

Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Крім цього, у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 450/701/15-ц Верховний суд дійшов висновку, що суди зобов'язані враховувати, що за правовою природою спосіб захисту цивільних прав та інтересів, викладений у статті 405 ЦК України, підлягає застосуванню судом у тому разі, коли член сім'ї власника житла, який попередньо проживав у цьому житловому приміщенні та у зв'язку з цим набув право користування ним, певний тривалий період часу не проживає у ньому без поважних причин.

З урахуванням наведеного суд погоджується з доводами позивача щодо необхідності у визнанні відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням, яке належить позивачу, та останнім правильно обраний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

За таких міркувань, зважаючи на положення ст. 206 ЦПК України, суд приймає визнання відповідачем позову як таке, що заявлене за наявності для того законних підстав, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів відповідача та інших осіб, а отже вбачає можливим позов задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом, а саме квартирою № 45 по провулку Гвоздичному у будинку № 3 в м. Одесі.

Крім цього, з метою фактичного виконання судового рішення судом задовольняється викладене у прохальній частині позову клопотання позивача про визначення порядку виконання судового рішення шляхом встановлення даного рішення підставою для зняття з реєстрації місця проживання відповідача за вказаною вище адресою.

Визначений порядок виконання рішення відповідає завданню цивільного судочинства та узгоджується з приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у якій встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За змістом частин 1, 4, 5 ст. 268 ЦПК України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, зважаючи на норму ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд доходить висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 352 грн 40 коп. Згідно квитанції про сплату № 13591 від 09.10.2018 р. позивачем за подання позову було сплачено 704 грн 80 коп.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись: ст.ст. 16, 405 ЦК України, ст.ст. 72, 156 ЖК України, ст.ст. 2, 4, 89, 142, 200, 206, 259, 264, 265, 267, 268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, 65009) до ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, 65009) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2; зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, 65009) таким, що втратив право користування житлом, а саме - квартирою № 45 по провулку Гвоздичному у будинку № 3 в м. Одесі.

Встановити, що ухвалене у даній справі рішення є підставою для зняття ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2; зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, 65009) з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області (ідентифікаційний код юридичної особи 38016923, місцезнаходження: вул. Черняховського, 6, м. Одеси) повернути ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, 65009) 50 % судового збору за подання цивільного позову (704 грн 80 коп.) у сумі 352 грн 40 коп.(триста пятдесят дві гривні 40 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення суду складений 07.12.2018 року.

Суддя: А.Ю. Бойчук