Єдиний унікальний номер 235/5383/18
Провадження №2/235/2030/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Бородавки К.П.

за участю секретаря судового засідання Григорєвої С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Покровська в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить:

- стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь суму заборгованості із заробітної плати та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 27 011,30 грн.;

- стягнути з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця» на її користь суму середнього заробітку за період затримки з 18.07.2017 по 29.08.2018 в розмірі 96414,48 грн. та донарахувати по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 15.09.2016 вона згідно наказу від 14.09.2016 №7/ОС була прийнята на посаду інженера з організації та нормування праці 2 категорії у виробничий підрозділ «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»; 17.07.2017 звільнена з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату на підставі наказу від 10.07.2017 №10559/ДН-ос.

Документи для остаточного розрахунку відповідно до наказу №899-Н від 26.06.2017 були направлені нею особисто в структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (м.Лиман) до робочої комісії з опрацювання первинних документів.

За підрахунками позивача, на день її звільнення сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з березня 2017 року по 17.07.2017 та грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку складає 27011,30 грн., з яких: за березень 2017 року 4130,73 грн., квітень 2017 року 2141,98 грн., травень 2017 року 9289,59 грн., червень 2017 року 0,00 грн., липень 2017 року 11449,00 грн. Суми, що належать позивачу від підприємства, по теперішній час їй не виплачені.

Вважаючи дії ПАТ «Укрзалізниця» щодо несвоєчасної виплати заробітної плати та інших нарахувань протиправними, позивач посилається на ст.117 КЗпП України та проводить розрахунок середнього заробітку звільненому працівнику, виходячи з того, що датою звільнення є 17.07.2017, останніми календарними місяцями перед звільненням були травень та червень 2017 року. Вказує, що згідно розрахунків заробітної плати за лютий 2017 року та березень 2017 року середньоденний заробіток становить:

((заробітна плата за лютий 2017 року + вислуга років 30% за лютий 2017 року) + (заробітна плата за березень 2017 року + вислуга років 30% за березень 2017 року)) / (відпрацьовано днів у лютому 2017 року + відпрацьовано днів у березні 2017 року)

((4090,70 + 1227,21 + 2430,04 + 729,01)/(152 + 79) = 293,57 грн./на день.

З урахуванням належних утримань (податок на доходи фізичних осіб 18% та військовий збір 1,5%) середньоденний заробіток складає:

293,57 - (293,57 х 0,18) - (293,57 х 0,015) = 236,31 грн./на день.

Сума середнього заробітку за період затримки з 17.07.2017 по 29.08.2018 становить: 408 днів (період затримки) х 236,31 грн./на день = 96414,48 грн.

В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає.

ПАТ «Українська залізниця» (далі відповідач) надало відзив на позов, за змістом якого просить відмовити в задоволенні позову. Мотиви незгоди зводяться до такого. Вина відповідача у нездійсненні виплат на користь позивача відсутня, оскільки це є наслідком злочинних дій третіх осіб, що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018, в тому числі і наявність обставин непереборної сили після 20.03.2017, коли було захоплено невідомими особами адміністративну будівлю та виробничі обєкти ПАТ «Укрзалізниця», які унеможливлюють виконання ПАТ «Укрзалізниця» своїх обовязків перед позивачем.

В судове засідання відповідач не прибув, надав клопотання про розгляд справи без участі представника підприємства.

В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю учасників справі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Записом у трудовій книжці серії АХ №507523 на імя позивача підтверджено, що остання працювала у виробничому підрозділі «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 15.09.2016 по 17.07.2017 інженером з організації та нормування праці 2 категорії (а.с.11-14).

15.09.2016 Державне підприємство «Донецька залізниця» на підставі Закону України від 23.02.2012 № 4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»; Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління «Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.13-14).

Наказом відповідача від 13.07.2017 позивач була звільнена у звязку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.11-14).

За змістом розрахунків заробітної плати за березень-липень 2017 р. позивачу визначено до виплати суму заробітної плати та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 27 011,30 грн., з яких: за березень 2017 року 4 130,73 грн., квітень 2017 року 2 141,98 грн., травень 2017 року 9 289,59 грн., червень 2017 року 0,00 грн. та липень 2017 року 11 449,00 грн.

З наданого відповідачем науково-правового висновку від 16.01.2018 №126/2/21-10.2 вбачається, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міст: Донецьк, Горлівка, Єнакієве, Харцизьк, Ясинувата Ясинуватського району Донецької області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають, що є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що обєктивно унеможливлюють виконання обовязків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. Відповідач при звільненні працівників повинен провести з ними розрахунок в день звільнення за умови: 1) виконання працівником своїх функціональних обовязків, що має бути підтверджено лише документами з первинного обліку праці та заробітної плати, зокрема: штатним розписом; розцінками та нормами праці; наказами та розпорядженнями (на виплату премій, доплат, надбавок, матеріальної допомоги тощо), табелем обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжної відомістю; 2) провадження мережі господарської діяльності (а.с.40-56).

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виплати позивачу зазначених сум, факт невиплати таких сум відповідачем, як і їх розмір у відзиві на позов, не заперечується.

Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права.

Приписами ст.43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст.22 вказаного Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

В ст.116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

За правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 18.01.2017 у справі №6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Оскільки ані в день звільнення, ані станом на дату розгляду справи відповідач не виплатив позивачеві всі належні йому суми, що не заперечується відповідачем, належними та допустимими доказами відповідач не спростував відомості, наведені у наданих позивачем документах,

враховуючи, що у позивача з відповідачем виникли трудові відносини з 15.09.2016, що підтверджується, зокрема, трудовою книжкою позивача,

суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заробітної плати та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 27 011,30 грн. підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на прийняття Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та Указу Президента від 14.04.2014 №405/2014 не заслуговують на увагу, оскільки згадані нормативно-правові акти не передбачають будь яких особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України.

Наданий відповідачем на обґрунтування своєї позиції науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 не підтверджує відсутність у відповідача перед позивачем заборгованості по заробітній платі в означеному розмірі.

З приводу стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку в розмірі 96 414,48 грн. за час затримки розрахунку, суд зазначає таке.

Приписами ч.1 ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Враховуючи наведені приписи, суд констатує, що для задоволення вимог про виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні має бути встановлено, що невиплата заробітної плати відбулася з вини роботодавця.

Відповідач посилається на такі обєктивні причини, які зумовлені проведенням, зокрема, в Донецькій області АТО та на науково-правовий висновок Торгівельно-промислової палати України від 16.01.2018 № 126/2/21-102, у звязку із чим підприємство не мало можливості своєчасно провести розрахунок з позивачем по заробітній платі.

За змістом ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з п.1 ч.1 ст.263 ЦК України визначені ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно зі ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Як зазначено вище, відповідачем надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16.01.2018 № 126/2/21-10.2.

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Донецьк Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України.

Втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що розташовані за адресою: вул.Артема, 68, м.Донецьк Донецької області, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, починаючи з 13 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління зазначеними виробничими потужностями і припинилося провадження господарської діяльності, а тому немає можливості ПАТ «Українська залізниця» виконати зобов'язання перед працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України.

Як вбачається з пункту 7 розділу VІ вказаного Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов'язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Наведене свідчить про відсутність вини позивача у невиконанні своєчасно своїх обов'язків.

Пунктом 10 розділу VІ вказаного Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобовязальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

За приписами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

При винесенні рішення суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц, провадження № 61-36747 св18.

Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгівельно-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгівельно-промислової палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

Враховуючи, що зазначений висновок виконано на офіційному бланку Торгово-промислової палати України, засвідчено виконуючими фахівцями та першим віце-президентом, містить по суті структуру «сертифікату», засвідчено відповідною печаткою Торгівельно-промислової палати, суд зазначає, що відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей документ не має силу доказу. Суд визнає зазначений висновок Торгово-промислової палати України належним та допустимим доказом, який підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем при її звільненні.

Отже, враховуючи відсутність вини відповідача у невиконанні ним трудових обовязків, що підтверджується відповідним висновком Торгово-промислової палати, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з позивачем.

Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи приписи ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору підлягають покладенню на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме, за заявлені вимоги майнового характеру (123 425,78 грн., з яких задоволено 27 011,30 грн.) в розмірі 271,54 гривень (22% від 1 234,25 грн.).

За змістом ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць (4130,73 грн.).

Керуючись статтями 141, 264, 265, 430 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання Донецька область, Покровський район, с.Прогрес, вул.Гагаріна, 29) до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний код 40075815, місцезнаходження м.Київ, вул.Тверська, 5) задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 27 011,30 гривень (двадцять сім тисяч одинадцять гривень 30 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 271,54 гривень (двісті сімдесят одна гривня 54 коп.).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах місячного платежу в розмірі 4130,73 гривень (чотири тисячі сто тридцять гривень 73 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до або через відповідний суд.

Суддя К.П.Бородавка