АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участю секретаря - Хоменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2017 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову було відмовлено /а.с.116-117/.

З такою ухвалою не погодилась позивач, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просила її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову у повному обсязі /а.с.55-57/.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Якуба О.А., в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (нині м. Дніпро) від 12.01.1998 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 /а.с.2-3/.

У подальшому, в лютому 2017 року, позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_2 /а.с.21-22/.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову.

Частина 2 ст.151 ЦПК України передбачає, що повинно бути зазначено у заяві про забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Відповідно до ст.ст.151,153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.1 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

В обґрунтування вказаної заяви заявник посилалась, що предметом спору у даній справі є квартира АДРЕСА_2, ? частина якої зареєстрована за ОСОБА_4

Вказувала, що 31.10.2017 року вона придбала газету «Бесплатка», в якій виявила оголошення про продаж квартири в Соборному районі м. Дніпра, по проспекту Гагаріна, де телефоном продавця вказаний мобільний номер телефону відповідача ОСОБА_4 Вважає, що зміна власника частки у спірній квартирі унеможливить виконання рішення суду, ухваленого за наслідками розгляду даної цивільної справи, а тому просила задовольнити її заяву про забезпечення позову.

Між тим, згідно адреси, спірна квартира розташована по АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Шевченківського району м.Дніпро, а не до Соборного, як зазначено у газетному оголошенні.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 є власником ? частини квартири АДРЕСА_2 на підставі заочного рішення суду від 21.11.2016 року. Однак, вказане рішення скасовано ухвалою від 17.03.2017 року та ухвалою від 05.09.2017 року провадження у справі зупинено. Відтак, після скасування заочного рішення від 21.11.2016 року ОСОБА_4 не є власником ? частки спірного нерухомого майна.

Таким чином, в силу ст.151, 153 ЦПК України (в редакції, чинній на день постановлення оскаржуваної ухвали), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами процесуального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Отже, і доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом норм процесуального закону є безпідставними.

Посилання заявника на те, що наразі, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ? частина спірної квартира значиться зареєстрованою за відповідачем ОСОБА_4 не є підставою для висновку, що остання є власником частки у цій квартирі, оскільки, як було зазначено вище, заочне рішення від 21.11.2016 року, на підставі якого це право власності визнано, було скасовано. Апелянт не позбавлена права звернутись до відповідних органів для внесення вказаних відомостей до державного реєстру з метою унеможливлення відчуження ОСОБА_4 цієї частки.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 14.11.2017 року відповідає вимогам закону, а тому залишається в силі, у зв'язку з чим апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко