Справа № 127/2-3425/2007
Провадження № 22-ц/772/1685/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 рокуСправа № 127/2-3425/2007м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Рибчинського В.П., Кучевського П.В.,

за участю секретаря судового засідання - Богацької О.М.,

учасники справи:

боржник - ОСОБА_3,

державний виконавець - Довганенко Микола Володимирович,

стягувач - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань № 2 справу № 127/2-3425/2007 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2018 року, постановлену у складі судді Медяної Ю.В. у приміщенні суду,

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Довганенка М.В. від 19 січня 2018 року про арешт майна боржника.

Скарга мотивована тим, що Замостянським районним судом м. Вінниці видано виконавчий лист № 2-3425/2007 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04 жовтня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття.

За цим виконавчим листом було відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця Замостянського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Довганенка М.В. від 19 січня 2018 року накладено арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 8 976, 03 гривень.

ОСОБА_3 вважає указану постанову неправомірною, оскільки державним виконавцем неправильно зазначено відомості щодо його працевлаштування; син, на утримання якого стягувалися аліменти вже є повнолітнім, а тому виконавче провадження підлягало закриттю; сума стягнення, встановлена державним виконавцем у розмірі 8 976, 03 грн не відповідає дійсності; у постанові не зазначено на яке саме майно накладено арешт і де воно знаходиться; державним виконавцем при прийнятті цієї постанови не враховано довідку КЗ «ДНЗ № 27 Вінницької міської ради» про заробітну плату, згідно з якою заборгованість ОСОБА_3 по аліментам відсутня; також не враховано усіх відрахувань із заробітної плати боржника та не проведено аналіз фактично виплачених грошових сум стягувачу за період з 2013 до 2016 років, у результаті чого виникла помилка у підрахунку суми заборгованості по аліментах.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскаржувана постанова прийнята державним виконавцем з дотриманням вимог чинного законодавства, виконавче провадження щодо боржника як платника аліментів незавершене, він має заборгованість по сплаті аліментів, розрахунок якої ним не оскаржено, відповідно і рішення державного виконавця щодо накладення арешту на все майно боржника в межах суми звернення стягнення для забезпечення реального виконання рішення суду вчинене в межах його повноважень і є правомірним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вищевказану ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, що розглядаючи скаргу, судом першої інстанції не встановлено дійсного розміру заборгованості боржника по сплаті аліментів, не враховано, що заборгованість по їх сплаті виникла з вини стягувача, яка до лютого 2011 року не зверталася до відділу ДВС про стягнення з нього аліментів, безпідставно зазначено про наявність у нього нерухомого майна, а саме ? частки квартири, розташованої по вул. М. Шимка, 14/49 в м. Вінниці. Крім того вказує, що судом не надано оцінки його доводам, викладеним у скарзі, а також звернув увагу колегії суддів на незначну тривалість розгляду скарги в суді першої інстанції, що унеможливило детальне дослідження обставин справи та прийняття законного й обґрунтованого рішення.

Відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Судом встановлено, що на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 30 листопада 2007 року стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04 жовтня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі указаного рішення видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Казьмірук О.В. від 22 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження № 50249382 (а.с. 87).

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, обчисленим державним виконавцем слідує, що станом на 19 січня 2018 року така заборгованість складає 8 976, 03 гривень (а.с. 88).

19 січня 2018 року державним виконавцем Замостянського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Довганенком М.В. прийнято постанову, якою накладено арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 8 976, 03 гривень (а.с 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов?язковим до виконання.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ді ст. 19 цього Закону особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов?язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

З матеріалів справи слідує, що державним виконавцем обчислено розмір заборгованості зі сплати аліментів, при цьому боржником цей розрахунок не оспорювався, а тому доводи заявника в частині невстановлення дійсного розміру заборгованості та причин його виникнення не впливають на правомірність прийнятої постанови.

Згідно з п. 20, 21 розділ X Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Тому посилання заявника на необхідність закриття виконавчого провадження у зв?язку з досягнення сином повноліття є необґрунтованими та до уваги не приймаються.

Доводи боржника про відсутність заборгованості по аліментам не заслуговують на увагу, оскільки наявність заборгованості підтверджена ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06 серпня 2015 року (а.с. 44-46).

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Отже, даною нормою передбачено право державного виконавця накладати арешт у розмірі суми стягнення на все майно боржника.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виконавче провадження відносно ОСОБА_3, як платника аліментів, не завершене, він має заборгованість по сплаті аліментів, а тому рішення державного виконавця про накладення арешту на все його майно в межах суми звернення стягнення є правомірним, прийнятим відповідно до закону в межах його повноважень та спрямованим на забезпечення реального виконання рішення, при цьому судом не було допущено порушення прав та свобод боржника.

Доводи ОСОБА_3, наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків, викладених в ухвалі суду, фактично дублюють його доводи при розгляді скарги, яким судом була надана належна правова оцінка в сукупності з встановленими обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився із характером правовідносин, застосував норму матеріального права, що підлягає застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів

постановив:

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис В.П. Рибчинський

Підпис П.В. Кучевський

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький