ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/7146/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/118/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Дубової М.В.,

учасники справи: представник банку Новак В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 червня 2018 року (суддя - Мороз В.О.) за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_6 про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в:

В березні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 22.06.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_5 кредит (грошові кошти) у формі відновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті з лімітом у розмірі 150000 доларів США, а ОСОБА_5 зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 22.06.2018 року та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи від дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. Сторони кредитного договору погодили, що погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору, відповідно до графіку платежів. А погашення процентів повинно відбуватись з 01 по 10 число (включно) кожного місяця. 21 серпня 2009 року між банком та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, відповідно до умов якої викладено графік погашення кредиту в новій редакції. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за кредитним договором позичальника ОСОБА_5, між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки від 22.06.2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_6 зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_5 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору №0 від 22.06.2007 року, відповідальність позичальника та поручителя перед банком є солідарною.

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, проте відповідач ОСОБА_5, всупереч умов кредитного договору, не здійснює платежів на погашення кредиту, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. 04 грудня 2015 року банком було направлено відповідачам вимоги про погашення заборгованості за кредитом, однак станом на 23.03.2016 року вимоги банку залишені без задоволення. Таким чином, станом на 23.03.2016 року заборгованість ОСОБА_5 по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом становить 55942,56 доларів США, з яких 50990,99 доларів США кредитна заборгованість, 4951,57 доларів США заборгованість по процентам. Крім цього, відповідно до п. 4.1 кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, банком нарахована пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, станом на 23.03.2016 року в сумі 75888,28 грн., з яких 64006,68 пеня за прострочення сплати кредиту та 11881,60грн. пеня за прострочення сплати процентів.

На підставі викладеного ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, за тілом кредиту та відсотками у сумі 55942,56 дол.США, пеню за своєчасне погашення кредиту та відсотків в розмірі 75888,28 грн.

В липні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_6, про визнання кредитного договору недійсним, в обґрунтування якого вказала, що 22.06.2007 року між нею та банком було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_5 кредит (грошові кошти) у формі відновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті з лімітом у розмірі 150 000 доларів США, а ОСОБА_5 зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 22.06.2018 року та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи від дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних, по закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. При укладенні кредитного договору банк не дотримався вимог ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» і письмово не повідомив її про основні умови кредитування (відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту, не зазначено сукупну вартість кредиту за кожним платіжним періодом), чим позбавив можливості зробити свідомий і компетентний вибір щодо придбання фінансової послуги. Банком в належній формі не була доведена необхідна інформація про необхідні умови щодо кредитного продукту, оцінки можливих змін курсу іноземної валюти на майбутній час дії кредитного договору, а відтак банк, як сильна сторона договору, в порушення принципу добросовісності, фактично переклав шкідливі наслідки від невиконання своїх обов'язків щодо оцінки ризиків від надання валютного кредиту на споживача, як слабкої сторони договору, чим вніс істотний дисбаланс у права та обов'язки сторін за договором на шкоду споживача. Зміна ринкових умов, які впливають на сукупну вартість кредиту в гривнях (різке підняття курсу долара США стосовно гривні), фактично призводить до зміни ціни послуги (у бік її підвищення), а відтак і умов кредитного договору, в частині суми основного боргу, що надає явну перевагу банку, внаслідок чого є явно обтяжливим для позивача. Фактично дії банку свідчать про введення позивача в оману, оскільки під час пропонування фінансової послуги не надана повна інформація про фінансову послугу, а та що надана є нечіткою, незрозумілою, що перешкодило свідомому вибору позивача. У зв'язку з чим на підставі ст.ст.11,18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст.203, 215, 230 ЦК України, ОСОБА_5 просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року укладений між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 червня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року заборгованість в сумі 55 942,56 доларів США (еквівалент 1 472 910, 93 грн.), з яких 50 990,99 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 4 951,57 доларів США заборгованість по процентах, 10 000 грн. - пені за прострочення сплати кредиту, та 3 000 грн. - пені за прострочення сплати процентів.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» та задовольнити зустрічний позов, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитний договір було укладено з порушенням норм законодавства, а саме банком до укладення спірного кредитного договору не надано в письмовій формі повної та достовірної інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема, таких як адміністративні витрати, витати на страхування, юридичне оформлення). Недостовірна інформація була викладена у витратах на оцінку предмета іпотеки, на страхування та у розрахунку платежів по кредиту. До укладення кредитного договору банком не було повідомлено про валютні та інфляційні ризики. Умисне замовчування кредитором про факти, які мають істотне значення для споживача, суттєво впливають на його волевиявлення та можуть перешкодити вчиненню правочину, які є ознаками омани, під впливом якої волевиявлення споживача є не вільним і не відповідає його внутрішній волі. Судом першої інстанції не враховано, що на виконання вимог ст.203 ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач зобов'язаний перед укладенням кредитного договору надати позичальнику інформацію в письмовій формі про умови кредитування з подальшим їх викладенням у змісті кредитного договору та отримати про це письмове підтвердження за підписом позичальника.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» просить апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки всі наведені у матеріалах обставини справи були досліджені судом першої інстанції, в результаті чого було ухвалено законне та обґрунтоване рішення.

Зазначав, що підписанням договору позичальник засвідчив, що ознайомлений з умовами кредитування, а також письмовим повідомленням останнього про умови кредитування, зокрема, він мав змогу ознайомитись із всіма умовами оформлення кредитного договору попередньо, до підписання цього договору. Укладаючи спірний договір в іноземній валюті, сторони прийняли на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення кредитного договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що така зміна не настане. Доказів, що доводили б факт умисних дій, чи умисної бездіяльності банку із метою обману позичальника та доводили б замовчування банком наявності обставин, які можуть перешкодити вчиненню кредитного договору позичальником до суду надано не було.

Апелянти ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надійшло клопотання від них, в якому просили суд апеляційної інстанції розглядати справу без їх участі та без участі їх представника. Апеляційну скаргу вони підтримують, просять її задовольнити.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» Новак В.П. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 22.06.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» (в подальшому внесені зміни до статуту - змінено найменування на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 уклали договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_5 кредит (грошові кошти) у формі відновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті з лімітом у розмірі 150000 доларів США, а ОСОБА_5 зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 22.06.2018 року.

Пунктом 1.2.2 кредитного договору сторони погодили, що позичальник зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору.

Згідно п.1.3.1 кредитного договору позичальник сплачує протягом перших 30 календарних днів, рахуючи від дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних, по закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору.

У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти (п. 1.3.4 кредитного договору).

25 червня 2009 року ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої п.1.3.4 викладено в новій редакції і строк сплати процентів встановлено з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Додаток № 1 до договору «Графік погашення кредиту» викладено в новій редакції згідно з додатком № 1 до цієї додаткової угоди.

21 серпня 2009 року банк та ОСОБА_5 уклали додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до якої додаток № 1 до договору виклали у новій редакції, а також погодили «графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (додаток № 1/1).

Згідно п. 1.4 кредитного договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_7 у банку, код банку 351005.

На підтвердження зарахування кредитних коштів банком надано меморіальні ордера про зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника № НОМЕР_7, зокрема:

-№ від 22.06.2007 року на суму 40000 доларів США, що еквівалентно 202000,00 грн.;

-№ від 25.06.2007 року на 30000 доларів США, що еквівалентно 151500,00 грн.;

-№ від 03.07.2007 року на суму 30000 доларів США, що еквівалентно 151500 грн.;

-№ від 20.07.2007 року на суму 15000 доларів США, що еквівалентно 75750,00 грн.;

-№ від 10.09.2007 року на суму 31600 доларів США, що еквівалентно 159580,00 грн.;

-№ від 21.07.2008 року на суму 15000 доларів США, що еквівалентно 72600,00 грн..

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за кредитним договором позичальника ОСОБА_5, між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки від 22.06.2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_6 зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_5 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору № 0 від 22.06.2007 року, відповідальність позичальника та поручителя перед банком є солідарною.

ОСОБА_5 не виконує належним чином грошового зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого порушує взяті на себе договірні зобов'язання.

У зв'язку із невиконанням умов кредитного договору позивач направляв 04 грудня 2015 року відповідачам вимоги про необхідність усунення порушень кредитного договору, а саме погашення простроченої та строкової заборгованості за кредитом та простроченої заборгованості за відсотками, тобто висунуто вимогу про дострокове повернення кредиту.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором прострочення чергового платежу відбулося з серпня 2015 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителя, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень статей 526, 527, 530, 554, 1048, 1050 ЦК України банк скористався своїм правом та звернувся до боржника та поручителя із позовом про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, оскільки боржник належним чином не виконував свої обов'язки за кредитним договором, тому така заборгованість підлягає стягненню солідарно з боржника та поручителя. Крім того, суд першої інстанції, враховуючи матеріальний стан та сімейні обставини позичальника, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, дійшов висновку щодо зменшення розміру пені, яка підлягала стягненню на користь банку.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що остання не надала належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів» правових підстав для визнання такого договору недійсним.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як передбачено ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_5 не виконала грошового зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого ПАТ «УкрСиббанк» вправі вимагати від боржника та поручителя сплати неповернутого кредиту та нарахованих процентів.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 23.03.2016 року заборгованість ОСОБА_5 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 55 942,56 доларів США, з яких 50 990,99 доларів США кредитна заборгованість, 4 951,57 доларів США заборгованість по процентах.

Інших належних та допустимих доказів, які б спростували зазначений розмір заборгованості, сторонами не надано, та матеріали справи не містять, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з боржника та поручителя в розмірі 55942,56 доларів США (що еквівалентно 1472910,93 грн.), з яких 50990,99 доларів США кредитна заборгованість, 4951,57 доларів США заборгованість по процентах.

Крім того, правильними є висновки суду першої інстанції щодо зменшення розміру неустойки за рішенням суду на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, враховуючи матеріальний та сімейний стан позичальника.

Твердження апелянтів про те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припинилася, оскільки банк протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя, є безпідставними.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором прострочення чергового платежу позичальником відбулося з серпня 2015 року, вимогу про погашення заборгованості банком було направлено поручителю 04.12.2015 року, тому строк передбачений ч.4 ст.559 ЦК України кредитором не пропущено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (стаття 89 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_5 з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного нею банку, а саме - ПАТ «УкрСиббанк», отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору, що відповідає положенням статей 19, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статей 3-5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Крім того, судом першої інстанції правильно встановлено, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, ОСОБА_5 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та виконувала його умови, що свідчить про прийняття нею таких умов.

При цьому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного кредитного договору недійсними відповідно до положень статей 203, 215, 230 ЦК України - як укладених унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору, оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними, а позивач не довела введення її в оману під час укладення кредитного договору, оскільки перед його підписанням вона мала можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписала.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

На підставі пункту 2 частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Посилання позивача на обман зі сторони Банку при укладенні договору щодо умов кредитування, орієнтовної сукупної вартості кредиту, валютних ризиків під час виконання зобов'язань за договором, є безпідставними.

Укладаючи спірний договір в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Незмінюваність курсу гривні відносно іноземних валют, зокрема до долара США, законодавчо не закріплена. Нестабільність курсу гривні до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути невідомим позивачеві.

Із п.7.12 Кредитного договору вбачається, що перед підписанням кредитного договору ОСОБА_5 отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

Укладаючи кредитний договір, ОСОБА_5 ознайомилася та погодилася з умовами кредитування, які були надані їй в письмовій формі. Своїм підписом вона підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування, а саме наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартості послуги по оформленню договору (перелік витрат, пов'язаних з отриманням кредиту, його обслуговування і поверненням); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, та розмір мінімально необхідного платежу. Також, додаток №1 до договору містить відомості щодо реальної відсоткової ставки - 12,5%, суму платежів за розрахунковий період та розпис кредиту із зазначенням щомісячних платежів.

Надавши кредитні кошти Банк виконав умови кредитного договору, до серпня 2015 року умови договору виконувала і ОСОБА_5.

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору, правильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилання ОСОБА_5 на невідповідність кредитного договору вимогам ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» та наявність дефекту волі, що мав місце під час укладення ним кредитного договору, не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Разом з тим, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що відповідач ввів її в оману щодо істотних умов договору та не надав доказів нечесної підприємницької практики відповідача під час укладення кредитного договору.

Крім того, суд вважає, що в разі незгоди з умовами кредитного договору ОСОБА_5 могла скористатись своїм правом, визначеним ч.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Таким правом вона не скористалася, а тому, відповідно, погодилася зі всіма його умовами, про що також свідчить виконання договору тривалий проміжок часу.

ОСОБА_5 не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які потягнули б за собою визнання договору кредиту недійсним, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з цих підстав теж є правильним.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги висновок експерта №2403 від 26.12.2017 року, оскільки такий висновок суперечить вищезазначеним доказам та не доводить факту введення банком апелянта в оману щодо реальної відсоткової ставки та сукупної вартості кредиту.

При проведенні експертизи, експертом не було враховано черговість погашення грошових зобов'язань, відповідно до п.1.6. Договору про надання споживчого кредиту №0 від 22.06.2007 р. А посилання експерта, що кредитним договором, додатками та додатковою угодою до кредитного договору не визначено детальних умов погашення заборгованості за період з 22.06.2007 р. по 21.08.2009 р., спростовуються п. 1.6. Договору про надання споживчого кредиту №0 від 22.06.2007р., згідно якого сторони погодили черговість погашення грошових зобов'язань Позичальника за цим договором. А в додатку №1 до кредитного договору визначено дату погашення тіла кредиту та щомісячний платіж на погашення тіла кредиту, в основному це 10, 11, 12 число кожного наступного місяця, сума щомісячного платежу згідно графіку складає 1 136,37 дол. США. Відповідно до п.1.3.1. кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом встановлюються у розмірі 12,5% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених Договором.

Враховуючи те, що договори добровільного страхування майнових інтересів та майна укладались ОСОБА_5 самостійно з ЗАТ «Страхова компанія «Український Страховий Альянс» 11.08.2008 року, і саме вказаними договорами було визначено розмір страхових платежів, які врахував експерт при проведенні експертизи.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2018 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк