ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/210/17 Номер провадження 22-ц/814/517/18Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю.І. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Бурова компанія «Букрос» на заочне рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 05 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Бурова компанія «Букрос» про звільнення з роботи, стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу, компенсації невикористаної відпустки, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення грошової компенсації,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом. Вказував, що з 02 жовтня 1995 року по 03 червня 2015 року працював у ВАТ Бурова компанія «БУКРОС». Зазанчав, що 03 червня 2015 року його було звільнено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішення Великобагачанського районного суду від 14 квітня 2016 року у цивільній справі за №525/1475/15-ц, яке набрало законної сили, наказ про його звільнення визнано незаконним, поновлено на роботі та стягнуто на його користь заборгованість по заробітній сплаті за 2011-2015 року. Між тим, на час розгляду справи, відповідач не виконав рішення суду про поновлення позивача на роботі, а тому позивач просив: 1) стягнути з ПАТ БК «БУКРОС» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 червня 2016 року по день ухвалення судового рішення; 2) стягнути заборгованість по заробітній платі за 2010 рік в сумі 11 805,69 гривень; 3) зобов'язати відповідача звільнити позивача на підставі ст. 38 КЗпП України; 4) стягнути компенсацію за невикористані щорічні основні відпустки за 2011 - 2016 роки, на загальну суму 12 128,72 гривень; 5) стягнути компенсацію за додаткові відпустки за 2011 - 2015 рік, на загальну суму 16 627,18 гривень; 6) стягнути вихідну допомогу на підставі ст. 44 КЗпП, яка дорівнює трьохкратному середньому заробітку, на загальну суму 9 504,54 гривень; 7) витребувати у відповідача трудову книжку №4430118.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 05 квітня 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ БК «Букрос» про звільнення з роботи, стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу, компенсації невикористаної відпустки, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення грошової компенсації в частині заборгованості за час вимушеного прогулу з 01 червня 2016 року по день ухвалення судового рішення - закрито.

Заочним рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 05 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнутио з ПАТ БК «Букрос» на користь ОСОБА_2 11 805, 69 грн. заборгованості по заробітній платі за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення оскаржив відповідач який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, а провадження у справі закрити. Вважає, що справа підвідомча господарському суду, оскільки на даний момент господарським судом вирішується витання визнання юридичної особи банкрутом.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2, 02 жовтня 1995 року уклав трудовий договір на невизначений строк з відповідачем та з 05 листопада 2009 року працював на посаді провідного інженера технолога компанії.

ОСОБА_2, відповідно до наказу від 03 червня 2015 року № 5 звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2016 року у справі № 525/1475/15-2, яке набрало законної сили 05 травня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, а саме: 1) визнано наказ голови правління ВАТ БК «БУКРОС» №5 від 03 червня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи за ст. 40 п.4 КЗпП України незаконним; 2) поновлено ОСОБА_2 на посаді провідного інженера технолога ВАТ БК «БУКРОС»; 3) стягнуто з ВАТ БК «БУКРОС» на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі за період з 01 січня 2011 року по 03 червня 2015 року, а саме: 23 309, 95 грн. - сума індексації, 32 824, 42 грн. - сума втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, 1 500 грн. - в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до довідки про заборгованість по заробітній платі від 03 грудня 2012 року, заборгованість по заробітній платі відповідача за 2010 рік складає 11 805,73 гривні.

Задовольняючи позов в частині стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі за 2010 рік, суд першої інстанції виходив з доведеності вказаних позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Так, встановлено, що відповідно до довідки від 03 грудня 2012 року, заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 за 2010 рік складає 11 805,73 гривні.

Відповідачем не спростовано твердження позивача про невиплату заробітної плати за вказаний період часу.

Долучені до апеляційної скарги фотознімки проведених платежів на картку ОСОБА_2 не свідчать, що вказані платежі були перераховані в рахунок погашення заборгованості по виплаті заробітної плати саме за 2010 рік, а тому є неспроможними.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо підвідомчості даної справи господарському суду, колегія суддів зауважує наступне.

04 листопада 2012 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» від 2 жовтня 2012 року № 5405-VI, яким доповнив розділ X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України про визнання банкрутом в редакції Закону України N 4212-VI пунктом 11, згідно з яким положення Закону України про визнання банкрутом застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом; положення Закону України про визнання банкрутом, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

19 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який у частині четвертій статті 10 визначив, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, зокрема, спори про стягнення заробітної плати.

Крім того, підпункт 1 пункту 7 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону доповнив частину першу статті 12 ГПК України пунктом 7, згідно з яким господарським судам стали підвідомчі справи у всіх майнових спорах з вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, зокрема, у спорах про стягнення заробітної плати.

Таким чином, ГПК України з 19 січня 2013 року встановив для господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, підвідомчість усіх майнових спорів з вимогами до боржників у такій справі.

Проте, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» згідно з пунктом 11 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» (зокрема і його частина четверта статті 10) не може бути застосований до справ про банкрутство, провадження в яких порушено до 19 січня 2013 року, якщо на цю дату господарським судом ухвалено постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Вирішуючи питання про визначення предметної юрисдикції справи за позовом до відповідача, щодо якого господарським судом була порушена справа про банкрутство, має застосовуватися пункт 11 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22 грудня 2011 року № 4212-VI з подальшими змінами.

Справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року, не впливають на визначення предметної юрисдикції справ про стягнення з боржника заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати, і їх слід розглядати у порядку цивільного судочинства, якщо станом на 19 січня 2013 року не була ухвалена постанова про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палаті Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 333/2242/16-ц.

Так, встановлено, що провадження у справі про банкрутство порушено Господарським судом Полтавської області 18 липня 2006 року, тобто до набрання чинності вищенаведених змін до законодавства. На даний момент справа не вирішена.

Відтак, згідно з пунктом 11 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України про визнання банкрутом припис частини четвертої статті 10 цього Закону та пункту 7 частини першої статті 12 ГПК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

З урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції зважає на темпоральну дію закону і приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а тому підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, колегія суддів, приходить до висновку про залишення рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Бурова компанія «Букрос» залишити без задоволення.

Заочне рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач /підпис/ Ю. В. Дряниця

Судді: /підпис/ Л. І. Пилипчук

/підпис/ О. В. Чумак

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського апеляційного суду Ю. В. Дряниця