З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
03 грудня 2018 року м.Черкаси
Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Морозова В.В.
при секретарі Швидкій І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка була йому заподіяна внаслідок ДТП.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що ОСОБА_2 14 лютого 2017 року о 14 год. 55 хв., в м. Сміла по вул.Незалежності, керував автомобілем НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки під час руху заднім ходом, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2, який знаходився позаду автомобіля та належить позивачу на праві приватної власності. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження.
Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 березня 2018 року провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито у звязку з закінченням строку, передбаченого ст.38 КУпАП.
Цивільна відповідальність ОСОБА_2 у на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» згідно полісу АЕ/9374330, однак при звернення позивача до вказаної страхової компанії, про відшкодування завданих збитків, ОСОБА_1 отримав відмову у виплаті, у звязку з закінченням строків передбачених ст.37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У відповідності до звіту №39 про оцінку транспортного засобу, вартість матеріальних збитків заподіяних власнику автомобіля НОМЕР_3 становить 9875,33грн.
Також, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача ОСОБА_2 завдано немайнових втрат позивачу, спричинених моральними стражданнями, а саме позивач переніс стресову ситуацію, був змушений витрачати свій час на тривалі судові розгляди в справі про адміністративне правопорушення, відчував незручності у звязку з неможливістю користуватися пошкодженим автомобілем, який був пошкоджений внаслідок ДТП, усе це порушило склад його життя. Таким чином, внаслідок суспільно-небезпечних дій відповідача позивачу були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат, становить 5000 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача.
Крім того, позивач просить стягнути на свою користь із відповідача понесені ним витрати на експертне дослідження, у розмірі 550грн., витрати на кореспонденцію, у сумі 205грн. та судовий збір у розмірі 704,80грн.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, проте на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог у повному обсязі. У разі неявки відповідача у судове засідання, щодо заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся належним чином про день, час та місце судового розгляду справи, про що є підтвердження у матеріалах справи.
Враховуючи вищевказані обставини, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, у порядок визначений ч. 5 ст. 81 ЦПК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 14 лютого 2017 року о 14 год. 55 хв., в м. Сміла по вул.Незалежності, керував автомобілем НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки під час руху заднім ходом, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2, який знаходився позаду автомобіля та належить позивачу на праві приватної власності. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження.
Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 березня 2018 року провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито у звязку з закінченням строку, передбаченого ст.38 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили 27.03.2018 року.
Цивільна відповідальність ОСОБА_2 у на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» згідно полісу АЕ/9374330, однак при звернення позивача до вказаної страхової компанії, про відшкодування завданих збитків, ОСОБА_1 отримав відмову у виплаті, у звязку з закінченням строків передбачених ст.37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно звіту про оцінку транспортного засобу №39 від 31.07.2018 року, складеного приватним підприємством «Експерт-Сервіс-Плюс» вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля НОМЕР_4, в результаті пошкодження при ДТП, становить 9875,33грн.
Відповідно до положень ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанова суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина відповідача у завданні шкоди ОСОБА_1 доведена належним чином та відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України доведенню не підлягає.
Згідно копії листа, на адресу ОСОБА_2 позивачем було надіслано вимогу від 28.08.2018 року про сплату завданих збитків у добровільному порядку, однак дана вимога ОСОБА_2 була залишена без виконання.
Положеннями ч.1. та ч.2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 01.03.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Тому суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 9875,33грн. підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн., то судом було встановлено наступне.
Згідно ст.23 та ст.1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв'язку з порушенням права власності.
Суд враховує твердження позивача про те, що йому було заподіяно моральну шкоду, а саме позивач переніс стресову ситуацію, відчував незручності у звязку з неможливістю користуватися пошкодженим автомобілем, який був пошкоджений внаслідок ДТП, усе це порушило склад його життя. Дійсно ДТП, яке сталось 14.02.2017 року за вини відповідача ОСОБА_2 спричинило позивачу психологічних страждань, які повинні бути відшкодовані відповідачем.
На підставі вище викладеного, суд вбачає, що розмір морального відшкодування заявлений позивачем, з урахуванням ступеня вини відповідача, тривалості страждань та негативних наслідків, які настали для позивача в зв'язку з ДТП та пошкодженням внаслідок цього ДТП його автомобіля, суд вважає, що 5000 грн., обгрунтованим і достатніми розміром для відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.
Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Вивчивши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 704,80грн. Витрати на проведення експертизи та кореспонденцію, які понесені ОСОБА_1 не відносяться до складу судових витрат, згідно норм ЦПК України, а тому суд вважає за необхідне віднести їх за рахунок позивача.
Керуючись ст. 12, 19, 48, 76-82, 89, 141, 247, 263, 265, 268, 280, 354 ЦПК України, ст.22, 280, 979, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п.п.3,9 постанови від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд,-
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_6, матеріальну шкоду у розмірі 9875 (дев'ять тисяч вісімсот сімдесят пять) гривень 33 (тридцять три) копійки.
Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_6, моральну шкоду у розмірі 5000 (пять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_6, судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до апеляційного суду Черкаської області.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: В. В. Морозов