АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 753/3959/18

провадження № 22-ц/796/7121/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.

суддів - Лапчевської О.Ф., Вербової І.М.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року у складі судді Гальонкіної Ю.С.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2

У мотивування вимог зазначала, що протягом останніх декількох років стосунки з чоловіком розладилися, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, стали частими сварки. На даний час подружжя проживає окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, тобто сім'я фактично припинила своє існування.

Зазначає про те, що примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 19 липня 2018 року позивач подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки вважає її незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що позивачем 13 квітня 2018 року до місцевого суду було подано заяву про розгляд справи без участі позивача, яку було отримано та передано судді Гальонкіній Ю.С., проте суддя постановила ухвалу з неправильним застосуванням норми частини першої статті 257 ЦПК України.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Відповідно до п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 17 серпня 2018 року позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без її участі та аналогічну заяву 20 серпня 2018 року направлено на офіційну електронну адресу Апеляційного суду м. Києва.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Згідно положень частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, місцевий суд виходив з того, що позивач у судові засідання, призначені на 15 травня 2018 року та 04 червня 2018 року, не з'явилася та не просила суд розглядати справу у її відсутність, про дати, час та місце судових засідань повідомлялася належним чином.

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, ухвала суду не відповідає указаним нормам, що відповідно до статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні 04 червня 2018 року судом установлено, що позивач повторно не з'явилася до суду, хоча повідомлялася про розгляд справи належним чином за вказаною у позовній заяві адресою та за допомогою SMS-повідомлення, про поважність своєї неявки суд не повідомила та не надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Проте, колегія не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

З матеріалів справи убачається, що 02 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. До матеріалів позову додано, зокрема, заяви про отримання процесуальних документів в електронному вигляді та про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення.

Ухвалою від 02 квітня 2018 року місцевим судом відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 15 травня 2018 року. Про дату судового засідання сторони повідомляються судом за допомогою засобів поштового зв'язку.

За вимогами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов'язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, а судові повідомлення судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня.

Відповідно до наявних в матеріалах справи повідомлень про вручення поштового відправлення про дату судового засідання повідомлений тільки відповідач, конверт із судовою повісткою, що направлявся позивачу, повернутий у зв'язку із закінченням строку зберігання (а.с. 19-20).

Згідно протоколу судового засідання від 15 травня 2018 року в судове засідання з'явився відповідач, розгляд справи відкладено на 04 червня 2018 для виклику сторін.

Відповідач повідомлявся про наступний розгляд справи під розписку, а позивачка засобами поштового зв'язку (а.с. 22-23). Проте, докази отримання позивачем судової повістки відсутні.

04 червня 2018 року до місцевого суду надійшла заява відповідача про розгляд справи за його відсутності (а.с. 24).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що 13 квітня 2018 року до суду першої інстанції направлялася заява про розгляд справи без участі позивача, на підтвердження чого надає копію заяви та поштової квитанції про відправку, проте в справі вказана заява відсутня.

Разом з тим, у матеріалах справи міститься відповідь місцевого суду на запит адвоката позивача Кульчицького

О.С. вих. № 753/3959/18/42043/2018 від 15 червня 2018 року, згідно якої відповідно до відомостей автоматизованої системи документообігу суду 17 квітня 2018 року на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі, яка була зареєстрована за вх. №19657/18 та передана судді Гальонкіній Ю.С.

Отже, в справі відсутні дані про отримання позивачем судових повісток про виклик у судові засідання, призначені на 15 травня 2018 року та на 04 червня 2018 року ані засобами поштового зв'язку, ані в електронному вигляді, ані за допомогою SMS-повідомлення, тому на час постановлення ухвали суд не мав правових підстав уважати, що позивач належним чином повідомлена про судовий розгляд.

Окрім того, незрозумілим є факт відсутності в справі заяви позивача ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі, яка, згідно відповіді суду, зареєстрована в автоматизованій системі документообігу суду 17 квітня 2018 року під вхідним номером №19657/18.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надавши їм належну правову оцінку, колегія суддів уважає висновок місцевого суду про залишення позовної заяви без розгляду передчасним та помилковим, оскільки позивача не було повідомлено належним чином про розгляд справи.

Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці "право на суд" передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.

У своєму рішенні в справі "Голдер проти Сполученого Королівства", 1975 р. суд відзначив: "Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики "справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження". Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції не мав доказів належного повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи ані на 15 травня 2018 року, ані на 04 червня 2018 року, а відтак судом безпідставно зроблено висновок про повторну неявку належно повідомленого позивача, що призвело до неправильного вирішення справи та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, що відповідно до статті 379 ЦПК України є підставою для скасування такої ухвали із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну каргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено 21 серпня 2018 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.Ф. Лапчевська

І.М. Вербова