ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/282/18 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря - Кантицької О.І.

та сторін -представника ПАТ "Укрнафта" адвоката Глинки Р.Я.; позивача ОСОБА_3

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/12675/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 жовтня 2018 року, ухваленого суддею Черніцькою І.М., повний текст рішення виготовлений 12 жовтня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", третя особа - начальник відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" Лозін Олександр Станіславович про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за невиконання рішення суду,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до ПАТ "Укрнафта", третя особа - начальник відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" Лозін Олександр Станіславович про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням рішення суду.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року його поновлено на роботі на посаді інженера-програміста у ВРНП по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта». Рішення в частині поновлення на роботі підлягало до негайного виконання. Однак, відповідач виконав рішення суду та фактично допустив його до роботи лише 25 травня 2018 року. Вважає, що у зв'язку з неможливістю працювати та отримувати заробітну плату, його права підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за період з 26 квітня по 24 травня 2018 року в розмірі 3356,28 грн за несвоєчасне виконання рішення суду.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 8 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", третя особа - начальник відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" Лозін О. С. про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі - задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (Несторівський провулок, 3-5, м. Київ, ) в користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 3356 (три тисячі триста п'ятдесят шість) грн. 28 коп. за період з 26 квітня 2018 року по 24 травня 2018 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку у розмірі 559 (п'ятсот п'ятдесят дев'ять) грн. 38 коп. за квітень місяць 2018 року допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ПАТ "Укрнафта" просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.10.2018р. по цивільній справі №607/12675/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ПАТ "Укрнафта" - Глинка Р.Я. зазначив, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не були взяті до уваги наявність поважних причин, які унеможливлювали поновлення позивача на роботі саме 26.04.2018 року, так як поновлення працівника на роботі не може виконуватись миттєво, а займає певний тривалий робочий процес.

Так, про результат даної справи відповідачу стало відомо 03.05.2018 року при ознайомленні з повним текстом рішення, що стверджується записом у матеріалах справи №607/3920/18.

Начальники відділень реалізації нафтопродуктів управління реалізації нафтопродуктів департаменту роздрібної реалізації нафтопродуктів та розвитку автозаправних комплексів ПАТ «Укрнафта» не наділені повноваженнями підписувати накази про розірвання трудового договору за ст. 40 та ст. 41 КЗпП України та про поновлення на роботі. Відповідно наказ про поновлення на роботі ОСОБА_3 не міг миттєво бути виданий на місці, а саме: у Відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта» (за адресою: м. Тернопіль, вул. Камінна, 6) та підписаний начальником ВРНП по Тернопільській області Лозіним О.С. Дані обмеження у повноваженнях підтверджуються наказом № 145-к від 23.05.2016 року, який наявний в матеріалах справи.

На виконання вимог ст. 235 КЗпП України, заступником начальника Відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта» О. Солтисяк, клопотанням № 01/01/12/01/03/24-97 від 04.05.2018 року, офіційно було повідомлено Заступника Голови Правління, Виконавчого Віце-Президента по роботі з персоналом ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_6 про необхідність відновити у Відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта» посаду інженера-програміста та поновити на роботі ОСОБА_3 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.04.2018 року по цивільній справі № 607/3920/18.

З метою прискореного виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі, дане клопотання було направлено в електронній формі (підтвердження звернення в електронній формі з клопотанням до центрального апарату ПАТ «Укрнафта» знаходиться на CD-R диску долученому до матеріалів справи, як доказ по справі).

04.05.2018 року Заступником Голови Правління, виконавчим Віце-Президентом по роботі з персоналом ОСОБА_6 негайно було видано наказ №514/1-к, яким ОСОБА_7 поновлено на роботі інженером-програмістом відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта» з 13.02.2018 року.

Також, звертаємо увагу суду, що ані приписами КЗпП України, ані будь-яким іншим законодавчим актом, від роботодавця не вимагається повідомляти працівника про прийняття наказу про поновлення на роботі (Лист Міністерства соціальної політики України від 08.08.2016р. №1102/13/84-16).

Згідно ст. 235 КЗпП України рішення суду в частині поновлення на роботі виконується негайно - тож працівник вважається таким, що вже повідомлений судом про його поновлення та необхідність приступати до виконання своїх посадових обов'язків.

Крім цього, відповідач звертає увагу на те, що суд першої інстанції оскаржуваним рішенням порушив норми процесуального права (ст. ст. 10, 11 ЦПК України) та п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», а саме: безпідставно вийшов за межі позовних вимог, а саме оскаржуваним рішенням суд першої інстанції зобов'язує відповідача сплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, натомість в позовній заві ОСОБА_3 просив суд зобов'язати ПАТ «Укрнафта» сплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу за період 26.04.2018р. по 24.05.2018р.

Відповідач вважає дану вимогу безпідставною, та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема нормам ст. 1 та ст. 2 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 КЗпП України, де чітко зазначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Однак, незважаючи на поновлення на роботі ще 04.05.2018 року, ОСОБА_3 без поважних причин та будь-яких повідомлень керівництва був відсутній на роботі з 26.04.2018р. по 24.05.2018 р., що підтверджується табелем обліку використання робочого часу (копії табеля знаходяться в матеріалах справи).

Оскільки ОСОБА_3 був без поважних причин відсутній на роботі з 26.04.2018р. по 24.05.2018р., жодна робота ним за цей період не виконувалась, тож відсутні будь-які правові підстави для здійснення виплат за вказаний вище період.

Розглядаючи справу та приймаючи рішення, суд першої інстанції не врахував також і того, що визнане судом право працівника на поновлення на роботі має приватний характер, тому воно не може бути реалізовано без волевиявлення цього працівника.

На переконання ПАТ «Укрнафта», позивач, маючи намір бути поновленим на роботі повинен був звернутись із заявою з вимогою виконати рішення суду про поновлення його на роботі, або вимагати виконання рішення суду через органи державної виконавчої служби. Проте ОСОБА_3 до ПАТ "Укранафта" із заявами про виконання рішення про поновлення його на роботі не звертався.

Відзиву від ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта" не поступало.

В апеляційній інстанції представник ПАТ "Укрнафта" адвокат Глинка Р.Я. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній, пояснивши, що з повним текстом рішення представник ПАТ "Укрнафта" ознайомився 3 травня 2018 року, а 04.05.2018 року уже був виданий наказ № 514/1-к про поновлення його на роботі, однак цей наказ не був направлений ОСОБА_3 23.05.2018 року йому було направлено рекомендований лист - звернення з вимогою вказати причини не виходу його на роботу з 04.05.2018 року по 24.05.2018 року, який останнім отриманий 24.05.2018 року. Вважають, що визнане право працівника на поновлення на роботі має приватний характер, тому ОСОБА_3 повинен був сам звертались із заявою до них про поновлення на роботі або до державної виконавчої служби.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим і пояснив, що це обов'язок відповідача виконувати рішення суду. Із наказом № 514/1-к від 04.05.2018 року ознайомився тільки 25.05.2018 року і зразу приступив до виконання своїх обов'язків.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи встановлено та підтверджено той факт, що після ухвалення судом 26.04.2018 року рішення про поновлення ОСОБА_3 на роботі, відповідач видав наказ про поновлення на роботі 04.05.2018 року, але ознайомив позивача з ним тільки 25.05.2018 року, тобто, з пропуском строку - 18 робочих днів (з 26.04.2018 року по 24.05.2018 року) та підлягає стягненню на користь заявника середній заробіток за невиконання рішення суду в частині поновлення на роботі у розмірі 3356,28 грн. (18 х 186,46 = 3356,28)

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що 07.02.2018 року наказом ПАТ "Укрнафта" про припинення трудового договору (контракту) № 188-к, у зв'язку з реорганізацією та скорочення штату працівників, ОСОБА_3 звільнено згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з 12.02.2018 року З даним наказом він був ознайомлений 09.02.2018 року. (а.с. 52)

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року задоволено позов ОСОБА_3 до ПАТ «Укрнафта» про скасування наказів, поновлення на роботі на посаді інженера-програміста у ВРНП по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Поновлено ОСОБА_3 на посаді інженера-програміста ПАТ «Укрнафта». Рішення суду в частині поновлення на роботі звернуто до негайного виконання. (а.с. 66-76)

Згідно наказу ПАТ «Укрнафта», виданого заступником Голови Правління, виконавчим Віце-Президентом по роботі з персоналом ОСОБА_6 за №514/1-к від 04 травня 2018 року ОСОБА_3 поновлено на роботі з 13 лютого 2018 року. (а.с. 58). Як вбачається із поданої до матеріалів справи копії наказу № 514/1-к від 4 травня 2018 року у ньому відсутня інформації щодо ознайомлення ОСОБА_3 із змістом наказу. Однак даний наказ не був направлений позивачу, що підтверджено представником заявника в апеляційній інстанції.

Листом за № 01/01/12/01/03/24-117 від 23 травня 2018 року ПАТ «Укрнафта» повідомила ОСОБА_3, що на виконання рішення суду від 26 квітня 2018 року, 04 травня 2018 року ПАТ «Укрнафта» видано наказ №514/1-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_3.». Також проінформувала, що ними було подано апеляційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26.04.2018 року. Як додаток до листа, роботодавець надіслав позивачу копію завіреного наказу про поновлення на роботі. (а.с. 10-11).

Вказаний лист та наказ про поновлення на роботі позивач отримав 24 травня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням Укрпошта за №203 та визнається ОСОБА_3 (а.с. 9).

Згідно інформації наданої Тернопільським міськрайонним центром зайнятості ОСОБА_3 перебував на обліку в Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості як безробітний з 13.02.2018 року по 25.05.2018 рік. (а.с. 86)

З копії трудової книжки ОСОБА_3 встановлено, що 24 травня 2018 року йому припинено виплату допомоги по безробіттю згідно наказу від 25 травня 2018 року, що підтверджується записом у трудові книжці за №19.

Запис про поновлення позивача на роботі у трудовій книжці здійснено за № 20, тобто після припинення виплати допомоги по безробіттю 25 травня 2018 року. (а.с. 63-64)

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно ( стаття 68 Конституції України, статті 11,14 ЦК України, статті 18, 430 ЦПК України).

У той же час ч. 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина 7 статті 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов'язковості з моменту проголошення.

Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. При цьому, дії власника щодо видання наказу про поновлення на роботі повинні забезпечити можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом ( ст. 18 ЦПК України).

Положеннями ст. 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому витрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Оскільки поновлення на роботі це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, то правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади); здійснення оплати всього часу вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням; поновлення неприривного стажу роботи тощо.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідачем негайно - 04.05.2018 року поновлено на роботі позивача на посаді інженера-програміста у ВРНП по Тернопільській області ПАТ "Укрнафта".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи представника заявника про те, що відповідачу стало відомо про зміст судового рішення та поновлення позивача на роботі лише 03 травня 2018 року, при ознайомленні з повним текстом судового рішення як безпідставні, оскільки відповідачу було достовірно відомо про наявність даного спору, представник відповідача був присутній у судовому засіданні 26 квітня 2018 року і те, що суд видалився у нарадчу кімнату для ухвалення рішення по справі, але на оголошення резолютивної частини рішення не з'явився, що підтверджено представником заявника в апеляційній інстанції.

Відтак, будь-яких перешкод у відповідача щодо ознайомлення із вступною та резолютивною частинами проголошеного судового рішення 26 квітня 2018 року у представника відповідача не було.

Заява про видачу копії резолютивної частини рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 квітня 2018 року від відповідача не поступала.

Що ж стосується посилання представника заявника про те, що роботодавець не зобов'язаний повідомляти працівника про прийняття наказу про поновлення на роботі, то підпунктом 11 пунктом 9 Розділу 2 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях" № 1000/5 від 18 червня 2015 року передбачено, що з розпорядчим документом з кадрових питань (особового складу) обов'язково ознайомлюють згаданих у ньому осіб, які на першому примірнику документа чи на спеціальному бланку проставляють свої підписи із зазначенням дати ознайомлення.

Крім того, матеріалами справи доведено, що 27 квітня 2018 року ОСОБА_3 особисто звертався до ВРНП по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта» щодо свого поновлення на роботі на посаді інженера-програміста, однак отримав усну відповідь очікувати наказ про поновлення на роботі.(протокол судового засідання від 08.10.2018 року а.с.105-106).

Не заслуговують на увагу доводи представника заявника на те, що позивач не вчиняв жодних дій, а саме: не з'явився до відповідача, не писав заяви до них або державної виконавчої служби, спрямованих на поновлення його на роботі, оскільки обов'язок поновлення працівника на роботі покладено саме на роботодавця, а не на позивача.

Крім того, тільки 23 травня 2018 року відповідач починає виконувати рішення суду, направляючи позивачу лист разом із копією завіреного наказу про поновлення його на роботі.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати", нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював. Середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці; час протягом якого працівники згідно чинного законодавства не працювали і за ними не зберігався заробіток, або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.04.2018 року встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 186,46 грн. з відрахуванням до бюджету усіх податків і зборів, тому ця обставина відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про затримку з вини відповідача виконання судового рішення у розумінні статті 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою.

Отже, період з 26 квітня 2018 року по 24 травня 2018 року є вимушеним прогулом у зв'язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, який підлягає оплаті на підставі статті 236 КЗпП України.

Враховуючи те, що час вимушеного прогулу позивача за період з 26.04.2018 року по 24.05.2018 року складає 18 робочих днів, а середньоденна заробітна плата -186,46 грн, тому сума стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі становить 3356,28 грн (186,46 грн* 18 робочих днів).

Не заслуговують на увагу посилання заявника про те, що судом першої інстанції були порушені норми ст. 1 та ст. 2 Закону України "Про оплату праці", ст. 94 КЗпП України де чітко зазначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, оскільки наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових відносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини 1 Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов'язку оплати результатів праці робітника, існують також інші зобов'язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов'язання стосуються тих витрат які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров'я робітника (службовця) або на забезпечення мінімального належного рівня його життя.

Матеріалами справи доведено, що саме з вини відповідача не виконано рішення суду, а також ними з 04 травня 2018 року по 23 травня 2018 року будь-яких дій щодо відібрання пояснень у позивача про причини відсутності на робочому місці та звільнення за прогул не вчинялись.

Крім того, в матеріалах справи є повідомлення, підписане начальником ВРНП по Тернопільській області ПАТ "Укрнафта" - Лозін О.С. датоване 30.05.2018 року №01/01/12/01/03/24-12 про надання пояснення ОСОБА_3 щодо його відсутності на робочому місці з 04 травня по 24 травня 2018 року (а.с. 60) при тому, що вже 24.05.2018 року ОСОБА_3 отримав аналогічний лист та копію наказу.

Таким чином, враховуючи те, що саме роботодавець зобов'язаний забезпечити негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі шляхом видачі наказу та ознайомлення його позивачем, забезпечити працівника можливістю приступити до виконання своїх попередніх обов'язків, тому суд першої інстанції підставно стягнув середній заробіток в сумі 3356,28 грн із відповідача в користь позивача за час затримки виконання рішення суду про поновлення останнього на роботі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 жовтня 2018 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони, в межах ними понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони, в межах них понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2018 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак