ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/1334/18Головуючий у 1-й інстанції Митражик Е.М.
Провадження № 22-ц/817/246/18 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Ходоровський М. В., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Сович Н.А.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №596/1334/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2018 року, постановлену суддею Митражик Е.М., за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за її позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що судом не було вирішено питання про залишення дитини проживати з матір'ю, що було заявлено в позовній заяві.

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2018 року відмовлено в прийнятті додаткового рішення.

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

Вважає ухвалу суду незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в серпні 2018 року ОСОБА_1 пред'явила позов до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. В позовній заяві також просила визначити місце проживання дитини з матір'ю, яка фактично проживає в АДРЕСА_1.

10 серпня 2018 року від ОСОБА_1 поступила заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Ухвалою суду від 22 серпня 2018 року заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду та призначена до розгляду в підготовчому засіданні на 17 вересня 2018 року.

17 вересня 2018 року від відповідача ОСОБА_3 поступила до суду заява, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнав та просив справу розглянути без його участі.

Рішенням Гусятинського районного суду від 17 вересня 2018 року позовні вимоги про розірвання шлюбу задоволено.

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи тим, що судом не було вирішено питання про залишення дитини проживати з матір'ю, що було заявлено в позовній заяві.

Ухвалою Гусятинського районного суду від 09 жовтня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 в прийнятті додаткового рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд виходив з того, що в позовній заяві не було сформульовано позовних вимог про визначення місця проживання дитини із зазначенням доказів, що підтверджують вказану обставини, не викладено обставин щодо наявності спору щодо визначення місця проживання, судовий збір сплачено лише за одну вимогу немайнового характеру.

Зазначив, що ухвалою суду від 22 серпня 2018 року було відкрито провадження у справі за позовною вимогою про розірвання шлюбу.

Проте з цими висновками колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно роз'яснень даних в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Як вбачається з позовної заяви, позивачка, окрім вимоги про розірвання шлюбу, також просила вирішити питання про місце проживання дитини - дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 8).

В заяві про розгляд справи без її участі просила розглянути заявлені вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

В письмовій заяві ОСОБА_3 позовні вимоги визнав.

Суд розглянув вимоги про розірвання шлюбу за наявними матеріалами справи в підготовчому провадженні без участі сторін.

Таким чином, з урахуванням вимог заявлених в позовній заяві, не вирішеним залишилось питання про місце проживання дитини.

Що стосується ухвали суду від 22 серпня 2018 року, якою відкрито провадження у справі за позовом про розірвання шлюбу, то на думку апеляційного суду, це не є підставою для висновку про те, що предметом спору була лише вимога про розірвання шлюбу, оскільки в позовній заяві також була заявлена вимога про визначення місця проживання дитини, щодо якої окремі процесуальні дії передбачені статтею 185 ЦПК України судом не вчинялись, що дає підстави для висновку, що провадження у справі було відкрито по всіх заявлених вимогах.

Згідно пункту 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Враховуючи зміст позовної заяви та обставини викладені у ній, заяву позивачки від 10 серпня 2008 року, в якій по суті вона підтримала всі заявлені вимоги, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для ухвалення додаткового рішення також і щодо питання про місце проживання дитини.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, задовольнити.

Ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Повна постанова складена 03 грудня 2018 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Ходоровський М.В.

Шевчук Г.М.