Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2869/18 Головуючий у 1-й інстанції: Ярошенко А.Г.
Є.У.№ 333/1300/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «КРИСТАЛ БАНК», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, Старший державний виконавець Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Стеблій Ю.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 30 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначав, що 21 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з нього на користь ПАТ «КРИСТАЛ БАНК» 40 076, 23 грн. заборгованості за кредитним договором, укладеним з ПАТ «ТАРРА БАНК». Посилаючись на те, що виконавчий напис вчинено із порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», із застосуванням нормативного акту, який рішенням адміністративного суду від 22 лютого 2017 року визнано незаконним і не чинним, стягувачем не підтверджено набуття права вимоги за кредитним договором, його як боржника не було повідомлено про заміну кредитора у зобов'язанні, з пропуском строку позовної давності, просив про задоволення позову.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 10 квітня 2018 року, приватний нотаріус Гуревічов О.М. зазначав, що виконавчий напис вчинено у відповідності до вимог ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», якими передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років… Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п.п.1.1 та 1.2 п.1 гл 16 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитним договором подаються: оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка із рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відмітками стягувача про непогашену заборгованість.

21 вересня 2017 року до приватного нотаріуса звернувся представник ПАТ «КРИСТАЛ БАНК» із заявою про вчинення виконавчого напису, до якої був доданий пакет документів, передбачений вищевказаним Переліком, а саме: нотаріально посвідчена довіреність на ім'я представника Банку, витяг з п.1.1. Реєстру активних операцій з фізичними особами Додатку №1 до Акту приймання-передачі активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «ТЕРРА БАНК» від 22 грудня 2014 року (щодо кредиту ОСОБА_3); кредитний договір про встановлення овердрафту № КК-36/18 від 23.12.2013 р.; виписки по особовим рахункам з 22.12.2014 по 24.11.2016р.; вимога про усунення порушень кредитних зобов'язань від 02.12.2016 р. вих.№02.12.2016/8-вих; докази відправлення вимоги боржнику.

У пункті 5.6 кредитного договору №КК-36/18 від 23.12.2013 року сторони установили строк позовної давності у 10 років, що не суперечить положенню ст. 259 ЦК.

Зважаючи на те, що кредитором був наданий необхідний пакет документів, який підтверджував як право вимоги, так і розмір безспірної заборгованості, сторонами кредитного договору був установлений 10-річний строк позовної давності, приватний нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис.

Посилання позивача на його необізнаність про набуття ПАТ «КРИСТАЛ БАНК» права вимоги за кредитним договором, на думку нотаріуса, не є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Офіційна інформація про ліквідацію ПАТ «ТЕРРА БАНК» і про перехід всіх його прав та обов'язків до перехідного банку, яким є ПАТ «КРИСТАЛ БАНК» відповідно до ч.12 ст.42 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» була розміщена на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів.

Щодо посилання позивача на незаконність і не чинність положень п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих нотаріуса, нотаріус зазначив, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 лютого 2017 року дію судового рішення, яким відповідні положення Переліку визнано незаконними і нечинними, було зупинено до закінчення касаційного провадження. На час вчинення виконавчого напису справа не була розглянута судом касаційної інстанції (а.с.61-64).

29 травня 2018 року до суду надійшов відзив ПАТ «КРИСТАЛ БАНК» , в якому зазначено, що у зв'язку з визнанням ПАТ «ТЕРРА БАНК» неплатоспроможним, відповідач набув право вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за договором № КК-36/18 від 23.12.2014р, укладеним з позивачем. Про вказане правонаступництво ПАТ «КРИСТАЛ БАНК» письмово повідомив усіх боржників.

Позивач не виконав умов Кредитного договору, станом на 24 листопада 2016 року його заборгованість становила 28 876,23 гривень, із яких: заборгованість по кредиту 25 000,00 грн.; заборгованість по процентам та комісією 13 876,23 грн.

05 грудня 2016р. ПАТ «КРИСТАЛ БАНК» надіслав позичальнику вимогу про усунення порушень кредитних зобов'язань, яка останнім не виконана.

З метою захисту свого порушеного права ПАТ «КРИСТАЛ БАНК» звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису.

Вважає, що виконавчий напис вчинено у відповідності до вимог Закону України «Про нотаріат», розмір заборгованості підтверджується належними і допустимими доказами, є безспірною, а тому просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 68-71).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виконавчий напис нотаріуса вчинено у відповідності до вимог Закону України «Про нотаріат», позивачем не оспорюється розмір стягнутої за написом заборгованість. Положення п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку», на час вчинення виконавчого напису було чинним, оскільки дія судового рішення, яким визнано нечинним п.2 Постанови, ухвалою Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2017 року була зупинена до закінчення касаційного розгляду.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_3 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неправильне застосування ст.ст.171, 254 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону від 05.01.2017 року). Позивач наголошує, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14, якою визнано незаконними та нечинними доповнення Переліку документів пунктом 2, набрала законної сили з моменту проголошення, а тому приватний нотаріус не мав права керуватися вказаним пунктом Переліку при вчиненні виконавчого напису. Зупинення виконання цієї постанови судом касаційної інстанції не зупинило чинності судового рішення.

06 серпня 2018 року від ПАТ «КРИСТАЛБАНК надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, зміст яких зводиться до того, що Банк набув право вимоги за кредитним договором позивача внаслідок ліквідації кредитора ПАТ « ТЕРРАБАНК». Розмір стягнутої за виконавчим написом заборгованості підтверджений належними і допустимими доказами. Щодо визнання адміністративним судом нечинним п.2 Переліку документів, то на час вчинення виконавчого напису виконання цього судового рішення було зупинено судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Судом установлено, що 21 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КРИСТАЛ БАНК» заборгованості за кредитним договором №КК-36/18 від 23 грудня 2013 року, укладеним з ПАТ «ТЕРРА БАНК», яка утворилася за період з 23.12.2013 року по 24 листопада 2016 року і становила 40 076, 23 грн., із яких 25 000 грн. заборгованість за кредитом, 13 876, 23 грн. - заборгованість по процентам, 1 200 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. Як зазначено у виконавчому написі, він вчинений на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29. 06.1999 року №1172 (а.с.10).

Факт набуття стягувачем права вимоги за кредитним договором, розмір заборгованості, дотримання строків позовної давності, не оспорюється позивачем у апеляційній скарзі.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на час вчинення нотаріальної дії Кабінетом Міністрів не був визначений перелік документів, які підтверджують безспірність вимоги кредитора, оскільки рішенням адміністративного суду, яке набуло чинності, відповідний нормативний акт був визнаний незаконним і не чинним.

Проте, ці доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 про визнання протиправною та скасування постанови Кабінету Міністрів України було зупинено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 квітня 2017 року до закінчення касаційного розгляду. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року не визначено моменту, з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662, а відтак вона втрачає чинність у загальному порядку, відповідно до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно правових актів, занесених до державного реєстру затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31 липня 2000 року №32/5.

Згідно з п. 4.2 вказаного Порядку підставами для скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта є: набрання законної сили судовим рішенням про визнання нормативно-правового акта незаконним чи таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили повністю або в окремій його частині.

Зважаючи на те, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2017 року до закінчення касаційного розгляду було зупинено виконання постанови Київського адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, було зупинено і скасування рішення про державну реєстрацію відповідного нормативно-правового акту. Касаційний розгляд закінчено постановленням ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, якою постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін. Тобто, вчиняючи виконавчий напис від 21 вересня 2017 року, нотаріус обґрунтовано керувався пунктом 2 Постанови КМУ №1172 .

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності та взаємного зв'язку, установивши, що при зверненні до нотаріуса про вчинення виконавчого напису ПАТ «КРИСТАЛ БАНК» нотаріусом здійснена перевірка наявності певних умов, за яких може бути вчинена зазначена нотаріальна дія, а також перевірка всіх пред'явлених для вчинення виконавчого напису документів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису від 21 вересня 2017 року указана відповідачем заборгованість є безспірною, а нормативний акт, яким керувався нотаріус - не втратив чинності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий

Судді: