08.08.2018 227/3344/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю

секретаря судового засідання: Дзюби Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, заінтересована особа - Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті своєї матері громадянки України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки села Картлєй Кадошкінського району Мордовської АРСР, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року у місті Харцизьку Донецької області від хронічної ішемічної хвороби серця.

В обґрунтування вимог, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року в м. Харцизьк Донецької області, від хронічної ішемічної хвороби серця померла мати заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3, у віці 76 років. Заявник для реєстрації смерті своєї матері звернулася до Харцизького міського відділу запису актів громадянського стану державної реєстраційної палати міністерства юстиції ДНР, надавши їм паспорт померлої, та лікарське свідоцтво про смерть. Оригінал паспорта померлої та лікарське свідоцтво не повернули, взамін видали свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_8 року. Відповідно розпорядженню Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085 (зі змінами) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» - м. Харцизьк входить до цього переліку. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті цього Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тому, видане ІНФОРМАЦІЯ_8 року в м. Харцизьк свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3 - є недійсним і не створює правових наслідків, а тому, жоден орган влади та відділ реєстрації актів цивільного стану не може провести реєстрацію. Добропільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено в державній реєстрації смерті.

Встановлення факту смерті ОСОБА_3 заявниці необхідно для державної реєстрації смерті ОСОБА_3 державним органом влади на території України та подальшого отримання законного свідоцтва про смерть з внесенням його до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та для безперешкодного використання свідоцтва про смерть, яке буде створювати правові наслідки.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з'явилася, надала суду заяву про розгляд заяви у її відсутності. Заявлені вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник заявника ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд заяви про встановлення факту смерті у його відсутності. Просив задовольнити заяву у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи була письмово належним чином повідомлена. Від останньої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Рішення просила винести на розсуд суду. Письмові заперечення (пояснення) стосовно заяви з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, від представника заінтересованої особи до суду не надходили.

Суд вважає можливим розглянути справу без участі відсутніх учасників процесу, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно приписів п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

Як зазначено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3, виданого 20 грудня 1996 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області. (а.с.2-4)

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого Олександрівською сел./радою Вознесеньського району Миколаївської області, ІНФОРМАЦІЯ_7 року народилася ОСОБА_4, матір'ю якої є ОСОБА_3 (а.с.6)

Після укладення шлюбу 21 жовтня 1989 року з ОСОБА_5, ОСОБА_6 взяла прізвище ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4, виданого 21 жовтня 1989 року Куйбишевським відділом РАЦС м. Донецька (а.с.7), який було розірвано 05 серпня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5, виданого 05 серпня 1993 року відділом РАЦС м. Харцизька Донецької області. (а.с.8)

Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6, виданого повторно 12 листопада 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харцизька Донецької області, 11 червня 1994 року заявник уклала шлюб зі ОСОБА_7, після чого взяла прізвище ОСОБА_7. (а.с.9)

Отже, ОСОБА_3 дійсно доводиться заявнику матір'ю.

З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_7, виданого 12 травня 2000 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області. (а.с.5)

На підтвердження факту смерті своєї матері заявником надано наступні документи:

- лікарське свідоцтво про смерть НОМЕР_8 від 22 лютого 2018 року, згідно якого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року у стаціонарі лікарні м. Харцизька від серцево-судинної недостатності, хронічної ішемічної хвороби серця (а.с.11);

- довідку НОМЕР_8, видану Центральною міською лікарнею м. Харцизька №1, про причину смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року від хронічної ішемічної хвороби серця (а.с.11);

- свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1, яке видане ІНФОРМАЦІЯ_8 року Харцизьким міським відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, відповідно до якого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року у місті Харцизьку. (а.с.10)

Крім того, на підтвердження факту смерті заявником надано копію свідоцтва про захоронення серії НОМЕР_9, виданого ДП «Ритуал» ОСОБА_7 про поховання ОСОБА_3 22 лютого 2018 року на дільниці 0 рядку 15 місці 2 кладовища смт. Гірне м. Харцизька (а.с.12)

Факт смерті та захоронення також підтверджують фотографії з місця захоронення ОСОБА_3 (а.с.17-18)

Як вбачається з відмови в проведені державної реєстрації смерті від 03 серпня 2018 року, Добропільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, представнику заявника ОСОБА_2 було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року в місті Харцизьк Донецької області, так як останнім пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Враховуючи викладене, надані заявником лікарське свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть є незаконними і не створюють правових наслідків.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності.

З урахуванням того, що заінтересованою особою заперечення (пояснення) стосовно заяви не надавались, а заявником надані докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянки України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки села Картлєй Кадошкінського району Мордовської АРСР, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року у місті Харцизьку Донецької області, суд вважає, що ці обставини в сукупності дають підстави для задоволення заяви.

Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, а рішення суду є підставою для реєстрації факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України.

На підставі ст. 317 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Керуючись ст.ст. 10, 81, 83, 223, 264-265, 273, 315-319 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2), в інтересах якої діє ОСОБА_2 (адреса для листування: АДРЕСА_1), заінтересована особа - Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (адреса місцезнаходження: вул. Першотравнева, буд. 83, м. Добропілдля Донецької області), про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки села Картлєй Кадошкінського району Мордовської АРСР, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року у місті Харцизьку Донецької області.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію рішення невідкладно надіслати до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, для державної реєстрації факту народження особи.

Суддя Добропільського міськрайонного суду

Донецької області Л.С. Мацишин

08.08.2018