Дата документу 04.12.2018 Справа № 313/103/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 313/103/17
Провадження №22-ц/807/588/18
Головуючий в 1-й інстанції - Кравцов С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.
секретарСеменчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 22 січня 2018 року, ухвалене у смт. Веселе у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 р. позивач ОСОБА_6 звернулась до Веселівського районного суду Запорізької області з вказаним позовом. 16.02.2017 р. позивач надала суду заяву про збільшення позовних вимог та зміну підстав позову. Де зазначила, що 29 січня 2014 року вона уклала із Відповідачем ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу та зареєстровано у реєстрі за № 190. Ціна вказаного договору становила 216 000 гривень, яку вона повністю виплатила Відповідачу у день укладення договору, про що прямо зазначено у п. 4 зазначеного договору. Укладенню договору купівлі-продажу передували правовідносини із завдатку. Так, 20.01.2014 року позивачка передала Відповідачу в якості завдатку 1500 (одну тисячу п'ятсот) доларів США, що прямо зазначено у розписці, написаної та підписаної Відповідачем власноручно. Кошти за договором купівлі-продажу вона передала Відповідачу у національній валюті України у сумі 216 000 грн. У свою чергу Відповідач обіцяла їй повернути завдаток. На виконання вимог законодавства України, які діяли на момент укладення та виконання зазначеного договору розрахунки за договором проводилися у безготівковій формі через банківську установу. Так, позивачка відкрила у банківській установі рахунок, внесла на нього кошти та платіжним дорученням №1 від 29.01.2014 року перерахувала кошти за договором на рахунок Відповідачу. Ці обставини підтверджуються копіями платіжного доручення та квитанцією №1 від 29.01.2014 року про здійснення касової операції. У подальшому, Відповідач 1 500 доларів США їй не повернула та уникала з нею спілкування. За наявними фактичними обставинами, Відповідачка набула кошти завдатку від позивачки на законних підставах, але в подальшому, коли позивач виплатила ціну за вищевказаним договором купівлі-продажу підстава набуття коштів завдатку відпала та Відповідачка зобов'язана була повернути їй кошти добровільно. На той момент комерційний курс долара США до гривні складав 27,5 гривні за 1 долар США. Вважає, що з Відповідача належить стягнути еквівалент 1 500 доларів США за вище вказаним курсом - 41 250 гривень (1 500 дол. США X 27,5 грн. = 41 250 грн.). Майно, яке безпідставно утримує в себе Відповідач складається із іноземної валюти. Щодо цього виду майна існує легальний спосіб отримати дохід через передання його у депозит до банківської установи. Депозитна пропозиція ПАТ Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» передбачав відсоткову ставку на валютний депозит у розмірі 7% річних, що зазначено у довідці банку вих. №12/1 від 16.02.2017 р. Відповідач неправомірно користувався валютними цінностями у період з 29.01.2014 по 28.01.2017 року, що складає три роки. Доход від депозиту у розмірі 1500 доларів США за три роки складає 315 доларів США, що із урахуванням курсу долара США до гривні станом на дату подачі цього позову складає 8 662,5 гривень. Із урахуванням вище наведеного, позивач вважає, що з Відповідача також належить стягнути дохід, який вона отримала, або мала реальну можливість отримати за час неправомірного утримання у себе належних їй валютних цінностей.

З підстав ст. 1212, ст. 1214 ЦК України позивач просила задовольнити позов (а.с. 1 зворот, а.с. 25 зворот).

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 22 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення коштів задоволені в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 кошти у розмірі 49912,50 гривень, у тому числі 41 250 (сорок одна тисяча двісті п'ятдесят) гривень - еквівалент 1500 доларів США, які складають суму завдатку, 8 662,5 (вісім тисяч шістсот шістдесят дві грн., 50 коп.) гривень - еквівалент 315 доларів США, які складають дохід користування 1500 доларами США в продовж трьох років. Судові витрати покладено на ОСОБА_5, стягнувши з останньої на користь позивача понесені судові витрати. по оплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 640 грн. судового збору, та 320 гривень за оплату розгляду заяви забезпечення позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_5 отримала завдаток від ОСОБА_6 як частину обумовленої з нею вартості квартири і як спосіб забезпечення виконання взятих ними обома зобов'язань по подальшому укладанню договору, вартість квартири сторонами визначалась з врахуванням суми завдатку, в розписці не зазначено обов'язок повернути вказану суму а тому підстав для стягнення суми завдатку не має.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 зазначає, що заперечує проти апеляційної скарги ОСОБА_5, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає, його мотивованим та обґрунтованим.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 січня 2014 року сторони уклали договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу та зареєстровано у реєстрі за № 190. Ціна вказаного договору становила 216 000 гривень. Укладенню договору купівлі-продажу передували правові відносини із завдатку. Так, 20.01.2014 року позивачка передала Відповідачу в якості завдатку 1500 (одну тисячу п'ятсот) доларів США, що прямо зазначено у розписці, написаної та підписаної Відповідачем ОСОБА_5 власноручно. Кошти за договором купівлі-продажу ОСОБА_6 передала Відповідачу у національній валюті України у сумі 216 000 грн. У свою чергу Відповідач повинна була або оговорити в договорі включення суми завдатку в повну суму розрахунку або повернути завдаток. На виконання вимог законодавства України, які діяли на момент укладення та виконання зазначеного договору розрахунки за договором проводилися у безготівковій формі через банківську установу. На відкритий у банківській установі рахунок, позивач внесла кошти за платіжним дорученням №1 від 29.01.2014 року та перерахувала кошти за договором на рахунок Відповідача. Ці обставини підтверджуються копіями платіжного доручення, та квитанцією №1 від 29.01.2014 року про здійснення касової операції. У подальшому, Відповідач 1 500 доларів США ОСОБА_6 не повернула. Майно, яке безпідставно утримує в себе Відповідач складається із іноземної валюти. Щодо цього виду майна існує легальний спосіб отримати доход через передання його у депозит до банківської установи. Відповідно до розрахунку і пояснень позивача, депозитна пропозиція ПАТ Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» передбачала відсоткову ставку на валютний депозит у розмірі 7% річних, що зазначено у довідці банку вих. №12/1 від 16.02.2017 р. Дохід від депозиту у розмірі 1500 доларів США, що за три роки складає 315 доларів США, що із урахуванням курсу долара США до гривні станом на дату подачі цього позову складає 8 662,5 гривень. Відповідач неправомірно користується валютними цінностями у період з 29.01.2014 по 28.01.2017 року, що складає три роки. Дохід від депозиту у розмірі 1500 доларів США за три роки складає 315 доларів США, що із урахуванням курсу долара США до гривні станом на дату подачі цього позову складає 8 662,5 гривень.

Із урахуванням вище наведеного, керуючись ст. ст. 1212, 1214 ЦК, суд першої інстанції вважає, що з Відповідача ОСОБА_5 належить стягнути суму завдатку та дохід, який вона отримала, або мала реальну можливість отримати за час неправомірного утримання у себе валютних цінностей.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так встановлено, що між сторонами у справі існували правовідносини, які виникли з правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань, а саме щодо зазначеного сторонами як завдаток від 20.01.2014 року та договору купівлі-продажу квартири від 29 січня 2014 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Таким чином, для застосування до правовідносин, що виникли між сторонами статті 1212 ЦК України немає підстав, бо правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обв'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ч.1 ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 570, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони за правочином не вважається безпідставним.

Установивши у справі, яка переглядається, наявність у сторін правовідносин з приводу надання завдатку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування статті 1212 ЦК України у спірних правовідносинах.

Оскільки у встановленому законом порядку зазначений правочин визнаний недійсним не був, виконувався сторонами, то існування між ними зобов'язальних відносин, які виникли з правочину, унеможливлює застосування до цих правовідносин норму статті 1212 ЦК України, предметом регулювання якої є безпідставне набуття або збереження майна без достатньої правової підстави, а зумовлює інші наслідки, передбачені для зобов'язальних правовідносин.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-100цс15 від 03 червня 2015 року.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з заявлених підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 22 січня 2018 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 06 грудня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков