Справа № 463/2237/16-ц
Провадження НОМЕР_1/463/1499/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління комунальної власності Львівської міської ради, Відділу приватизації державного житлового фонду Личаківського району м. Львова, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «БТІ та ЕО», Львівське комунальне підприємство «№ 500» про визнання незаконним і скасування наказу, визнання протиправним і скасування свідоцтва, зобов'язання до вчинення дій -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування з часу оформлення наказу Управління комунальної власності Львівської міської ради від 11.07.2008р. № 1335 Ж-Л щодо приватизації ОСОБА_5, ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_2 загальною площею 75 кв.м. з коморою в підвалі площею 22,4 кв.м.; визнання протиправним та скасування з часу оформлення свідоцтва від 11.07.2008р., видане відділом приватизації майна Личаківського району м. Львова № Л 18349 про право спільної сумісної власності співвідповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 75 кв.м. із коморою в підвалі площею 22,4 кв.м. та зобов'язання співвідповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 усунути перешкоди в користуванні позивачем ОСОБА_3 спільним підвальним приміщенням загальною площею 22,4 кв.м. в будинку АДРЕСА_2 шляхом надання позивачеві вільного доступу до підвалу та можливості виготовлення дубліката ключа.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 27.12.2014р. набула у власність квартиру АДРЕСА_2. На початку березня 2016р. у зв'язку з проведенням ремонтних робіт в такій квартирі мала намір розмістити будівельний інвентар в підвальному приміщенні будинку, проте в подальшому дізналась, що на підставі наказу Управління комунальної власності Львівської міської ради від 11.07.2008р. № 1335 Ж-Л підвальне приміщення будинку площею 22,4 кв.м. закріплене за квартирою НОМЕР_1 цього будинку, яка набута співвідповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в порядку приватизації. Оскільки таке приміщення є допоміжним, воно перебуває у спільній власності всіх співвласників будинку та у зв'язку з цим не може передаватись у власність. Вказане свідчить про незаконність оскаржуваного наказу та свідоцтва, для скасування яких пред'явила даний позов. Крім того, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 чинять перешкоди в користуванні таким допоміжним приміщенням, у зв'язку з чим в судовому порядку просить усунути такі перешкоди. Строк позовної давності вважає не пропущеним, оскільки право власності на квартиру № 1 в будинку набула лише 27.12.2014р. та відповідно, до цього моменту не знала про наявність у будинку спільного допоміжного приміщення.

Ухвалою судді від 06.07.2016р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Крім того, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.07.2016р. в порядку забезпечення позовних вимог накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13.02.2018р. позов залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 10.05.2018р. ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13.02.2018р. скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Після продовження розгляду справи ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20.11.2018р. відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи у даній справі.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_1, повноваження якого підтверджуються договором про надання правової допомоги від 01.05.2016р. та ордером на надання правової допомоги серії ЛВ № 058133, позовні вимоги підтримав. Дав пояснення аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_2, повноваження якого підтверджуються договором про надання правової допомоги № 32 від 02.09.2016р. та ордером на надання правової допомоги серії ЛВ № 111702, в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечив, оскільки спірне підвальне приміщення завжди перебувало у власності відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, тоді як у власності позивача є інше приміщення площею 2 кв.м. та крім цього, вона користується горищем у спірному будинку. Вважає, що права позивача не порушені і тому в задоволенні позову просить відмовити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, будучи присутніми в судовому засіданні 28.11.2016р. проти обґрунтованості позову також заперечили та крім вищенаведеного, додатково пояснили, що під час приватизації ними квартири спору щодо допоміжного приміщення з попереднім власником квартири АДРЕСА_2 не було та крім цього, згоди сусідів на приватизацію ними квартири не вимагалось.

Представники інших відповідачів, а також відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили. За погодженням з представниками позивача та відповідача суд вважає можливим розглянути справу у відсутності осіб, які не з'явились на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи, заведеної на будинок АДРЕСА_2, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5 т.1).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру від 11.07.2008р. (а.с.10 т.1), відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є власниками квартири НОМЕР_1 в цьому будинку загальною площею 75 кв.м. До квартири належить комора в підвалі площею 22,4 кв.м. Вказане свідоцтво видано на підставі наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради № 1335-ЖЛ від 11.07.2008р., копія якого також долучена до матеріалів справи (а.с.99 т.1).

Сам наказ прийнятий на виконання вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення ВК ЛМР від 14.02.2007р. № 52 «Про затвердження Положення про розподіл функцій між окремими виконавчими органами міської ради при проведенні приватизації державного житлового фонду».

При цьому, про належність до квартири відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 комори площею 22,4 кв.м. зазначено у довідці про склад сім'ї наймача ізольованої квартири від 19.06.2008р. (а.с.104 т.1), а також в копії поверхового плану (а.с.105 т.1), які враховані органом приватизації під час прийняття оскаржуваних наказів та свідоцтва.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду.

Як зазначено у статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, чинній на момент видачі оскаржуваних свідоцтва та наказу, утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України, теж в редакції, чинній на момент видачі оскаржуваних свідоцтва та наказу, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Аналогічне за змістом визначення поняття допоміжні приміщення закріплювалось в ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», яка була чинною на момент видачі оскаржуваних свідоцтва та наказу.

Крім того, згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Перелік допоміжних приміщень, закріплений у ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» та у ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» не є вичерпним.

З аналізу зазначених нормативно-правових актів слідує висновок, що основним при визначенні статусу приміщення слід вважати його функціональне призначення.

Отже, приміщення для отримання статусу допоміжного має слугувати для: 1) забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку; 2) забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Поряд з цим, п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» дано визначення поняття нежитлового приміщення, згідно якого ним визнається ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом нерухомого майна.

Аналогічне за змістом поняття нежилого приміщення закріплювалось в ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», яка була чинною на момент видачі оскаржуваних свідоцтва та наказу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 127/4843/16-ц в своїй постанові від 17.05.2018р. роз'яснив, що для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Крім цього, в цій же постанові Верховний Суд зазначив, що обов'язок доведення статусу приміщення як допоміжного процесуальним законодавством покладено на позивача.

Всупереч положенням ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надала суду належних і допустимих доказів про те, що спірне приміщення півпідвалу призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, тоді як з іншої сторони, обставини справи свідчать про протилежне.

Зокрема, як вбачається з матеріалів інвентаризації справи, заведеної на будинок АДРЕСА_2 (а.с.35, 36, 37 інвентаризаційної справи), станом на грудень 1980р. приміщення півпідвалу, позначене цифрою «ІІІ» загальною площею 22,4 кв.м. віднесено до категорії службових (а.с.36, 36зв. інвентаризаційної справи, колонка відомостей № 19), тоді як приміщення, які мають статус допоміжних, відповідно до зазначених вище правових норм можуть входити лише до житлового фонду.

Відповідно до встановлених судом обставин, попередній власник квартири АДРЕСА_2 спірним приміщенням півпідвалу не користувалась і на таке не претендувала.

Крім того, як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи, будинок є трьохквартирним і власник третьої квартири також ніколи не претендував та не користувався таким приміщенням.

Більше того, позивачу, як власнику квартири № 1 у цьому будинку, окрім самої квартири належить також комора площею 2 кв.м., якою остання користується одноосібно.

Загалом же, позивач належними і допустимими доказами не довела, а матеріали інвентаризаційної та цивільної справ не містять жодного доказу про те, що спірне приміщення півпідвалу призначене для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку, тоді як за обставинами справи, як на момент приватизації, так і на момент набуття позивачем права власності на одну з квартир будинку, такі приміщення перебували в користуванні лише відповідачів.

Вказане в сукупності свідчить про те, що спірне приміщення півпідвалу не має статусу допоміжного, а є нежитловим та відповідно, є самостійним об'єктом нерухомого майна, відносно якого не поширюється заборона щодо його приватизації.

Тому, прийняття і видача відповідачами оскаржуваних наказу та свідоцтва відповідає вимогам чинного законодавства. Спірне приміщення півпідвалу могло бути приватизованим і оскільки позивач не довела факту використання такого приміщення для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі.

В такому випадку, відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України належить скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.07.2016р. у виді накладення арешту на належну на праві спільної сумісної власності відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 75,0 кв.м. із коморою в підвалі площею 22,4 кв.м.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 396 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (АДРЕСА_2), ОСОБА_5 (АДРЕСА_2), Управління комунальної власності Львівської міської ради (м. Львів, пл. Галицька, 15), Відділу приватизації державного житлового фонду Личаківського району м. Львова (м. Львів, вул. Грушевського, 16), Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «БТІ та ЕО» (м. Львів, вул. Липинського, 54), Львівське комунальне підприємство «№ 500» (м. Львів, вул. Дніпровська, 1) про визнання незаконним і скасування наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 11.07.2008 року № 1335-Ж-Л «Про передачу квартир у власність громадян» щодо приватизації ОСОБА_5, ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_2 загальною площею 75,0 кв.м. з коморою в підвалі площею 22,4 кв.м., визнання протиправним і скасування свідоцтва про право власності на вказану квартиру за № НОМЕР_2, виданого 11.07.2008 року, зобов'язання усунути перешкоди у користуванні спільним підвальним приміщенням площею 22,4 кв.м.- відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.07.2016 року у виді накладення арешту на належну на праві спільної сумісної власності відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 75,0 кв.м. із коморою в підвалі площею 22,4 кв.м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 03.12.2018 року.

Суддя: Леньо С. І.