Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 462/7827/15

провадження № 61-23043св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі: прокуратура Львівської області, Головне управління Національної поліції у Львівській області, Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, на рішення Апеляційного суду Львівської області

від 13 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Шумської Н. Л., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до прокуратури Львівської області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Регіонального сервісного центру МВС України у Львівській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення майна з-під арешту та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 30 вересня 2009 року нею було здійснено реєстрацію автомобіля НОМЕР_1.

На цей автомобіль працівниками Львівського міжрайонного реєстраційно-екзаменаційний відділу державної автомобільної інспекції при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - МРЕВ ДАІ при ГУМВС України у Львівській області) 18 червня 2011 року накладено заборону на проведення реєстраційних операцій у забезпечення виконання постанови від 23 травня 2011 року, винесеної старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Львівської області молодшим радником юстиції Сапуцьким Р. Я. по матеріалах кримінальної справи № 181-0311.

Постановою від 05 жовтня 2012 року старшим слідчим слідчого відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - СВ ГУ МВС у Львівській області) ГелецькимВ. І., її визнано потерпілою по кримінальній справі № 181-0062, порушеної за ознаками злочину передбаченого частиною четвертою статті 190, частинами першою, третьою статті 358 КК України і яка виділена з кримінальної справи

№ 181-0311, порушеної щодо службових осіб Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи управління державної автомобільної інспекції головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області) за фактом зловживання службовим становищем та перевищенням службових повноважень за ознаками злочинів, передбачених частиною третьою статті 364; частиною першою статті 365 КК України, розслідування якої проводилось слідчим відділом прокуратури Львівської області. Кримінальному провадженню присвоєно номер 0001639 і воно знаходиться в Залізничному РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області.

МРЕВ ДАІ ГУМВС України у Львівській області відмовляється проводити будь-які реєстраційні дії щодо вказаного автомобіля на підставі постанови старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Львівської області молодшого радника юстиції Сапуцького Р. Я. від 23 травня 2011 року по матеріалах кримінальної справи № 181-0311, що порушує її конституційні права, зокрема право власності.

Вона у кримінальній справі не була підозрюваною чи обвинуваченою, відтак, накладення заборони на належний їй транспортний засіб є протиправним та порушує її право власності охоронюване законом.

Посилаючись на вищевикладене та з урахуванням уточнених позовних вимог,

ОСОБА_2 просила суд усунути їй перешкоди у здійсненні права власності шляхом звільнення з-під арешту належного їй автомобіля НОМЕР_1. Зобов'язати Регіональний сервісний центр МВС України у Львівській області зняти з обліку транспортний засіб

«MAN 3870» реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 липня 2016 року у складі судді Романюка В. Ф. позов ОСОБА_2 задоволено. Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права власності шляхом звільнення

з-під арешту належного їй автомобіля НОМЕР_1. Зобов'язано Регіональний сервісний центр МВС у Львівській області зняти з обліку транспортний засіб «MAN 3870» реєстраційний номер

НОМЕР_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порушене право позивача підлягає судовому захисту, наявні законні підстави для усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_2 права власності щодо автомобіля марки «МАN 3870» реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки наявність заборони на проведення реєстраційних операцій щодо цього автомобіля, обмежує право власності останньої та підлягає захисту та відновленню. Враховуючи, що власник вищевказаного автомобіля ОСОБА_2 не перебуває в статусі підозрюваної, обвинуваченої, цивільним відповідачам, а відтак вона позбавлена права оскаржити дії слідчого в порядку передбаченому КПК України. Право власності на вищевказаний автомобіль набуто позивачем у визначений законом спосіб. Правовий режим власності, відповідно до статті 92 Конституції України визначається виключно законами України.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року апеляційну скаргу прокуратури Львівської області задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач, як потерпіла у кримінальній справі та власник майна своїм правом не скористалась, не оскаржила до суду постанову слідчого. Відтак її доводи щодо незаконності постанови вважав необґрунтованими, а висновки суду першої інстанції про незаконність постанови про заборону зняття з реєстрації транспортного засобу такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону, тому свідчать про порушення норм процесуального права. У позивача не виникло з відповідачами спору про її право власності на указаний автомобіль, що свідчить про порушення норм процесуального права. Судом не дано правової оцінки позовним вимогам, які фактично зводяться до оскарження дій прокуратури Львівської області, ГУ Національної поліції у Львівській області, якими було відмовлено позивачу у скасування накладеної заборони на вчинення дій із зняття з реєстрації цього транспортного засобу.

До участі у справі не залучено фіскальну службу, повноваження якої пов'язані із перевіркою правильності сплати податку при первинній реєстрації транспортного засобу позивача. Саме фіскальна служба є належним відповідачем у справі, зважаючи на підстави та мотиви постанови про накладення заборони державної реєстрації транспортного засобу, винесеною з метою запобігання вчинення злочину та забезпечення можливого виконання судового рішення у кримінальній справі.

Водночас вказував, що суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність позовних вимог змісту постанови слідчого, якою не накладався арешт на майно позивача, а накладалась заборона державної реєстрації транспортного засобу. ОСОБА_2 продовжує вільно володіти та користуватися ним з обмеженням права зняття з реєстрації транспортного засобу, однак таке обмеження не визнане у передбаченому законом порядку незаконними чи протиправними.

У січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_2, подана представником - ОСОБА_3, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13, згідно з якою право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна

з-під арешту і законодавство про захист права власності поширюється на ці правовідносини.

Крім того, у касаційній скарзі зазначено, що висновки суду апеляційної інстанції про неналежність відповідачів та необхідність залучення до участі у справі органу фіскальної служби є помилковими, оскільки арешт автомобіля не пов'язаний з його майбутньою конфіскацією в дохід держави, а отже відповідачами повинні бути органи, які наклали такий арешт. ОСОБА_2, як потерпіла у кримінальному провадженні, не може бути боржником, тому не може подавати заяву про правильність арешту майна у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом.

У лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення Регіонального сервісного центру МВС України у Львівській області на касаційну скаргу ОСОБА_2, в якому він просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

У запереченнях зазначено, що рішення про скасування арешту повинно бути прийняте в порядку, передбаченому КПК України 1960 року відповідно до частини шостої статті 126 якого накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

ОСОБА_2 визнана потерпілою у кримінальній справі, а тому є учасником кримінального провадження.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 30 червня 2009 року ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «МАН 3870» реєстраційнийномер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 163).

Постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Львівської області Сапуцького Р. Я. від 23 травня 2011 року накладено заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку), до вирішення питання у справі, щодо транспортних засобів, зокрема на «МАN 3870», номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 47-54).

Відповідно до постанови старшого слідчого СУ ГУ МВС України у Львівській області Гелецького В. І. від 05 жовтня 2012 року, ОСОБА_2 визнано потерпілою по кримінальній справі № 181-0062.

Зазначену постанову винесено в рамках досудового слідства у кримінальній справі № 181-0311, порушеній щодо службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області за фактом зловживання службовим становищем та перевищення службових повноважень за ознаками злочинів, передбачених частиною третьою статті 364, частиною першою статті

365 КК України та за фактом підроблення документів та використання невстановленими особами підроблених документів за ознаками злочинів, передбачених частинами першою, третьою статті 358 КК України.

У постанові зазначено, що в ході досудового слідства встановлено, що у період 2008 - 2010 років у Львівському відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України у Львівській області проведено реєстрацію транспортних засобів у 235 випадках частково без сплати податку з власників транспортних засобів, що реєструються вперше в Україні, а у 1 711 випадках - повністю без сплати такого податку, внаслідок чого до місцевого бюджету не сплачено податків на загальну суму 45 578 100 грн.

Як вбачається із відповіді Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України у Львівській області №9/19аз від 17 лютого 2014 року, на підставі постанови старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Львівської області Сапуцького Р. Я. від 23 травня 2011 року, у кримінальній справі № 181-0311 накладено заборону на проведення реєстраційних операцій на автомобіль НОМЕР_1. Станом на 17 лютого

2014 року до УДАІ ГУ МВС України рішення суду чи постанови слідчого про зняття вказаної заборони не надходило, а тому останнє не має підстав для зняття заборони на вчинення реєстраційних дій щодо цього транспортного засобу.

31 травня 2013 року до слідчого відділу Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області надійшла кримінальна справа № 181-0062 за фактом шахрайства, вчиненого в особливо великих розмірах, підроблення документів та використання невстановленими особами завідомо підроблених документів, за ознаками злочинів, передбачених частиною четвертою статті 190, частинами першою, третьою статті 358 КК України. Ця кримінальна справа виділена з кримінальної справи №181-0311.

Цього ж дня відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001674.

05 серпня 2013 року матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001674 від 31 травня 2013 року об'єднані з матеріалами досудового розслідування № 0001639 від 28 травня

2013 року.

Прокуратурою Львівської області № 17/1-762/-14 від 25 березня 2016 року ОСОБА_2 повідомлено, що її звернення в частині скасування заборони на проведення реєстраційних операцій із транспортним засобом направлено прокурору Залізничного району м. Львова, оскільки саме Залізничним РВ ГУ МВС України у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Відповідно до листа старшого слідчого слідчого відділу Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України № 16/14-1639 від 18 вересня 2015 року СВ СУ прокуратури Львівської області розслідувалася кримінальна справа, порушена за фактом зловживання службовим становищем службовими особами Львівського ВРЕВ УДАІ ГУ МВС України у Львівській області за ознаками злочину передбаченого частиною третьою статті 364 КК України, а також за фактом підроблення невстановленими особами офіційних документів та використання підроблених документів за ознаками злочинів, передбачених за частинами першою, третьою статті 358 КК України. Ця кримінальна справа направлена до суду для розгляду по суті. Заборона на проведення реєстраційних операцій стосовно зазначеного транспортного засобу накладена у зв'язку з тим, що під час проведення його первинної реєстрації у Львівському ВРЕВ ДАІ ГУ МВС України у Львівській області, в порушення вимог Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», не сплачено відповідного податку. Отже, триває досудове розслідування по кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001639.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року відмовлено у задоволенні позову Державної податкової інспекції в Личаківському районі м. Львова до ОСОБА_2 про стягнення податку з власників транспортних засобів.

Згідно з частинами першою та другою статті 15 ЦПК України в редакції, яка була чинна на час звернення до суду з позовом, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Постановою від 23 травня 2011 року накладено заборону на проведення реєстраційних операцій на підставі статті 130 КПК України 1960 року.

ОСОБА_2 визнано потерпілою у кримінальному провадженні, а тому вона, як його учасник може оскаржувати дії (постанови) слідчого, як це було передбачено статтею 234 КПК 1960 року. Таке право позивача не втрачено, оскільки кримінальне провадження не закінчено.

Судами встановлено, що у порядку, передбаченому КПК 1960 року,

ОСОБА_2 зверталась до прокуратури Львівської області, ГУ МВС України у Львівській області, слідчого відділу Залізничного РВ ЛМУ ГУМВСУ про скасування заборони, накладеної слідчим, однак їй було відмовлено.

Зокрема, у мотивах відмови йдеться про те, що заборона, накладена слідчим у кримінальному провадженні, відповідно до вимог КПК України 1960 року та діючого КПК України скасовується одночасно з ухваленням судового рішення по кримінальній справі, а також у випадках закриття кримінального провадження.

Скасування арешту, який був накладений за правилами кримінального судочинства, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.

Такий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові

від 07 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц, провадження

№ 14-387цс18.

Отже, в цій справі суд апеляційної інстанцій помилково прийняв до розгляду позов ОСОБА_2 та вирішив його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, судове рішення апеляційної інстанцій підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Львівської області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Регіонального сервісного центру МВС України у Львівській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення майна з-під арешту та зобов'язання вчинити певні дії закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк