Провадження № 2/520/1964/18
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Кирикової О.О.
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,
13 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, згідно з яким просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 29 листопада 2017 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.
В позовній заяві ОСОБА_1 посилався на наступні обставини:
З 2002 по січень 2016 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_1 (на даний час ОСОБА_2) ОСОБА_4 даних стосунків було народжено двоє дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилися проживати з матірю, він не втрачав зв'язок з дітьми, постійно з ними спілкувався та приймав участь у їх вихованні та утриманні. 8 жовтня 2017 року він вимушений був забрати малолітнього ОСОБА_3 до свого місця проживання у звязку з конфліктом, який відбувся за участю його малолітнього сина та чоловіком його колишньої дружини ОСОБА_6 З цього часу ОСОБА_6 не здійснювала будь-яких дій щодо повернення сина до її місце мешкання, деякий час взагалі не спілкувалася з сином, та малолітній ОСОБА_3 виявив своє бажання проживати з ним, у звязку з чим він для захисту прав та інтересів свого малолітнього сина був вимушений звернутися до суду.
У судовому засіданні 6 грудня 2018 року ОСОБА_1 позов підтримав та додатково пояснив, що з жовтня 2017 року малолітній ОСОБА_3 проживає разом з ним. Неповнолітня донька ОСОБА_5 практично всі вихідні дні та канікули також перебуває за його місцем проживання. ОСОБА_4 був вимушений у жовтні 2017 року забрати малолітнього ОСОБА_3 проживати за своїм місцем проживання, оскільки у ОСОБА_3 та теперішнього чоловіка його колишньої дружини не склалися стосунки, 8 жовтня 2017 року між ними виник конфлікт, в результаті якого ОСОБА_3 вигнали з дому. ОСОБА_4 не створював та не створює жодних перешкод у спілкуванні ОСОБА_3 з матірю, вони бачаться, спілкуються, однак повертатися проживати до матері ОСОБА_7 не бажає.
Відповідачка ОСОБА_2 про час та місце судових засідань повідомлялась належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчить довідка з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, та за адресою, вказаної позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві, у підготовчі та судові засідання не з'явилася, про поважність причин відсутності не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
При цьому суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «за даною адресою не проживає», суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідачки за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Представник третьої особи органу опіки та піклування Київського районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не зявився, 21 серпня 2018 року скерував на адресу суду заяву, в якій зазначив, що підтримує висновок органу опіки та піклування від 31 травня 2018 року, та просить розглянути справу у їх відсутності.
Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, пояснення малолітнього ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, у судовому засіданні встановлено, що 4 серпня 2002 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (на теперішній час ОСОБА_2) Маряною Юріївною. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2015 року шлюб розірваний. ОСОБА_4 даних стосунків 6 листопада 2003 року народилася ОСОБА_5, 9 січня 2006 року народився ОСОБА_3, дані обставини підтверджуються рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2015 року, яке набрало законної сили 19 січня 2016 року.
Після розірвання шлюбу діти ОСОБА_5 та ОСОБА_3 залишилися проживати з матірю ОСОБА_6
8 жовтня 2017 року мати ОСОБА_3 ОСОБА_6, зібрала речі ОСОБА_3 та запропонувала йому йти проживати до батька ОСОБА_1, дані події відбулися після конфлікту ОСОБА_3 з чоловіком його матері ОСОБА_6, дані обставини підтверджуються письмовими поясненнями ОСОБА_8, ОСОБА_9 та поясненнями малолітнього ОСОБА_3
З цього часу малолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1, що підтверджується характеристикою, виданою 25 квітня 2018 року адміністрацією загальноосвітньої школи № 80, та довідкою КУ «Дитяча міська поліклініка № 6» від 28 лютого 2018 року.
31 травня 2018 року Київська районна адміністрація Одеської міської ради погодила висновок № 781/01-11, відповідно до якого вважала доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1.
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Відповідно до частин першої, другої ст.. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.
За частинами першою, другою ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір'ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.
У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною ОСОБА_8 України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та Законів України, тому, її норми зобов'язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
Так, у судовому засіданні 21 листопада 2018 року, за участю класного керівника ОСОБА_10, судом була зясована позиція малолітнього ОСОБА_3, який підтвердив, що дійсно з жовтня 2017 року, після конфлікту з чоловіком його матері, проживає разом з батьком. Зазначав, що батько до нього дуже добре ставиться, приділяє йому увагу, допомагає його робити домашні завдання, намагається смачно готувати і взагалі від задоволений ставленням батька до нього. ОСОБА_11 зазначив, що дуже любе свою маму Маряну, сумує за нею, однак не може з нею проживати, оскільки не хоче проживати разом з її чоловіком, з яким не може знайти спільну мову та інтереси. ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердив, що спілкується з мамою по телефону, також бачиться з нею особисто, щодо сестри ОСОБА_5 пояснив, що вона дуже часто перебуває за місцем проживання батька та його і вони гарно спілкуються.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що для забезпечення найкращих інтересів малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 його місце проживання за доцільне визначити разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.
При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 280-283 ЦПК України, п.п. 15.5 Перехідних Положень Розділу XIII ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії ВО № 807912, виданий 03.10.2001 року Великоберезнянським РВ УМВС України в Закарпатській області) до ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4 (НОМЕР_1, виданий 02.03.2017 року, органом 5112) про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, задовольнити.
Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії ВО № 807912, виданий 03.10.2001 року Великоберезнянським РВ УМВС України в Закарпатській області, місце реєстрації: м. Одеса, вул. Левітана, 113).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлений 6 грудня 2018 року.

Головуючий Калініченко Л. В.