Провадження № 2/331/1094/2018
Справа № 331/3723/18
06 серпня 2018 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :
головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,
за участю: секретаря Постарнак М.М.,
представників позивачів: ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 особі повноважного представника ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю « Автодім Запоріжжя» про захист честі, гідності та ділової репутації,-
> «По их решению центр не может полноценно обслужить клиентов Mercedes-Benz.
> Причина - попытка «РЕЙДЕРСКОГО ЗАХВАТА»
Даний факт підтверджується долученими до матеріалів справи фотознімками.
Також, в соціальній мережі facebook за веб-адресою https:ІНФОРМАЦІЯ_4 на сторінці «АВТОДІМ ЗАПОРІЖЖЯ» відповідачем розміщено зображення фасаду належного відповідачу автосалону «АВТОДІМ ЗАПОРІЖЖЯ», на якому розміщено низку банерів (плакатів), зокрема, банер з надписом «ІНФОРМАЦІЯ_1», поруч з яким банери, які містять зображення (фотографії) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з текстом (мовою оригіналу):
> «По их решению центр не может полноценно обслужить клиентов Mercedes-Benz.
> Причина - попытка «РЕЙДЕРСКОГО ЗАХВАТА»
Відповідачем також розміщено текст наступного змісту (мовою оригіналу): «Официальный представитель Mercedes-Benz в Украине компания «Автокапитал» в данный момент ведет не правомерную деятельность по отношению к автоцентру «АвтоДом Запорожье». Причина - попытка рейдерского захвата. Работа сервисного центра осуществляется в обычном режиме. Будем благодарны за репосты.» (копія публікації - додається).
Зміст публікації Відповідача в соціальній мережі facebook за веб-адресою https:ІНФОРМАЦІЯ_5 зафіксований протоколом огляду доказів, а саме, інтернет-сайту facebook.com, від 21.05.2018 р. складеним ОСОБА_7, нотаріусом м. Москви.
Згідно розміщених текстів, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звинувачуються відповідачем у здійсненні спроби рейдерського захвату відповідача, тобто діях, охоплених складом злочину, передбаченого ст. 206-2 Кримінального кодексу України - «Протиправне заволодіння майном підприємства, установи, організації».
Поширена Відповідачем інформація вводить в оману громадськість та аудиторію читачів соціальної мережі facebook (тобто невизначене коло осіб), ганьбить ділову репутацію відомих осіб - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, принижує діяльність вказаних осіб в громадській думці з точки зору дотримання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.
Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на ст.ст. 32 ,68 Конституції України, ст.ст. 94, 201, 275-277, 297, 299 ЦК України, положення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1.
У суді представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.
У суді представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 заявлений позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених по тексту позову. Додатково зазначив, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2018 року по справі №331/4027/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 встановлений преюдиціальний факт того, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №392732 від 25.06.2018 року, громадянин ОСОБА_8, 18 травня 2018 року о 12 години 00 хвилин, умисно поширював неправдиві відомості, які можуть завдати шкоди діловій репутації або майновим інтересам іншого підприємця, розмістивши на фасаді будівлі №69-А по вулиці Святого Миколая у місті Запоріжжя ТОВ «Автодім Запоріжжя» плакат стосовно громадянина ОСОБА_5 та громадянина ОСОБА_4 (а.с. 91-92).
В суді на аналогічних позовних вимогах наполягала представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3, додавши, що згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Також у пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1 зазначено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається саме на відповідача.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення. Причини неявки суду не відомі. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду від відповідача не надходило.
Відповідно до частини першої ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, згідно з вимогами статей 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин.
Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об'єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги пояснення представників позивачів та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказах.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2018 року провадження у справі відкрито, справу призначено у підготовче судове засідання (а.с. 44-45).
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2018 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. ( а.с. 72-73).
Суд, заслухавши пояснення представників позивачів по справі, кожного в окремості, з'ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та своєї позиції, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню на підставі наступного.
Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
> «По их решению центр не может полноценно обслужить клиентов Mercedes-Benz.
> Причина - попытка «РЕЙДЕРСКОГО ЗАХВАТА» (а.с. 14-15)
Даний факт, окрім долучених до матеріалів справи фотознімків, підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2018 року по справі №331/4027/18. (а.с. 92)
Також судом установлено, що в соціальній мережі facebook за веб-адресою ;ІНФОРМАЦІЯ_6 на сторінці «АВТОДІМ ЗАПОРІЖЖЯ» відповідачем розміщено зображення фасаду належного останньому автосалону «АВТОДІМ ЗАПОРІЖЖЯ», на якому розміщено низку банерів (плакатів), зокрема, банер з надписом «ІНФОРМАЦІЯ_1», поруч з яким банери, які містять зображення (фотографії) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з текстом (мовою оригіналу):
> «По их решению центр не может полноценно обслужить клиентов Mercedes-Benz.
> Причина - попытка «РЕЙДЕРСКОГО ЗАХВАТА».
Відповідачем також розміщено текст наступного змісту (мовою оригіналу): «Официальный представитель Mercedes-Benz в Украине компания «Автокапитал» в данный момент ведет не правомерную деятельность по отношению к автоцентру «АвтоДом Запорожье». Причина - попытка рейдерского захвата. Работа сервисного центра осуществляется в обычном режиме. Будем благодарны за репосты.» (копія публікації - додається). (а.с. 16-24)
Зміст публікації відповідача в соціальній мережі facebook за веб-адресою https:ІНФОРМАЦІЯ_7 зафіксований протоколом огляду доказів, а саме, інтернет-сайту facebook.com, від 21.05.2018 р. складеним ОСОБА_7, нотаріусом м. Москви. (а.с. 59-71)
Відповідно до ст. 12 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 7 жовтня 2002 р, сторонами яких є Україна, Білорусь і Російська Федерація, документи, які на території однієї з Договірних Сторін видані або засвідчені компетентною установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах її компетенції та за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Так, відповідно до ст.ст. 102, 103 «Основ законодавства про нотаріат» Російської Федерації нотаріус на прохання зацікавлених осіб забезпечує докази, необхідні у разі виникнення справи в суді або адміністративному органі, якщо є підстави вважати, що подання доказів згодом стане неможливим або складним.
Згідно розміщених текстів, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звинувачуються відповідачем у здійсненні спроби рейдерського захвату ТОВ «Автодім Запоріжжя», тобто діях, охоплених складом злочину, передбаченого ст. 206-2 Кримінального кодексу України - «Протиправне заволодіння майном підприємства, установи, організації».
ТОВ «Автодім Запоріжжя» не спростовується той факт, що поширена інформація представлена ним у формі тверджень (через відсутність у них показників суб'єктивної модальності), носить фактичний характер, у зв'язку з чим не може вважатися оціночними судженнями на підставі ст. 30 Закону України «Про інформацію», оскільки такі фактичні твердження можливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності, здійснивши відповідну перевірку істинності фактів.
В ході розгляду справи доведено, що розповсюджена відповідачем у відношенні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інформація про причетність до злочинної діяльності у вигляді спроби рейдерського захоплення ТОВ «Автодім Запоріжжя» - не відповідає дійсності, не підтверджується фактичними даними, а отже є наклепом.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 є Генеральним директором ПрАТ «АВТОКАПІТАЛ», Генерального представництва всесвітньо відомого автовиробника Daimler AG в Україні. В свою чергу, відомий бізнесмен ОСОБА_4 є головним акціонером ПрАТ «АВТОКАПІТАЛ».
ТОВ «АВТОДІМ ЗАПОРІЖЖЯ» у 2015 році набуло статусу офіційного дилера Mercedes-Benz, шляхом укладення Дилерського договору з ПрАТ «АВТОКАПІТАЛ».
Укладений у 2015 році між ПрАТ «АВТОКАПІТАЛ» і ТОВ «АВТОДІМ ЗАПОРІЖЖЯ» дилерський договір було розірвано ПрАТ «АВТОКАПІТАЛ» в зв'язку з порушенням умов договору з боку ТОВ «Автодім Запоріжжя».
Не погоджуючись з розірванням договору, ТОВ «Автодім Запоріжжя» звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом про визнання недійсним правочину щодо розірвання дилерського договору (справа №910/4298/18).
Офіційна позиція ПрАТ «АВТОКАПІТАЛ» стосовно причин розірвання дилерського договору викладена у прес-релізі на сайті компанії за веб-адресою: http:ІНФОРМАЦІЯ_8
Судом встановлено, що розповсюджені ТОВ «Автодім Запоріжжя» відомості щодо спроби рейдерського захоплення автоцентру відповідача та щодо причетності до цього позивачів не відповідають дійсності.
Розірвання дилерського договору не дає ТОВ «Автодім Запоріжжя» підстав звинувачувати керівника та головного акціонера дистриб'юторської компанії у спробі рейдерського захоплення, поширювати про них недостовірні відомості.
Поширення відповідачем інформації стосовно позивачів у спосіб, який мав місце у даній справі, мають обвинувальний нахил і сприймається, як звинувачення позивачів у вчиненні злочинів (кримінальних правопорушень).
Поширена ТОВ «Автодім Запоріжжя» інформація вводить в оману громадськість та аудиторію читачів соціальної мережі facebook (тобто невизначене коло осіб), ганьбить ділову репутацію відомих осіб - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, принижує діяльність вказаних осіб в громадській думці з точки зору дотримання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.
Статтею 32 Конституції України кожному гарантований судовий захист права на спростування недостовірної інформації, і права вимагати вилучення будь - якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію (пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1).
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. (п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1)
В силу положень ст. 201 та 299 Цивільного кодексу України, ділова репутація є немайновим благом, отже охороняється чинним законодавством України. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Згідно ст. 297 Цивільного кодексу України гідність і честь фізичної особи користуються недоторканністю, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Під поняттям честі слід розуміти особисте немайнове благо, що є позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності поведінки до загальноприйнятих уявлень про добро і зло та усвідомлення особою цієї оцінки. Під поняттям гідності слід розуміти чинник моральної свідомості, який, водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе та суспільства до нього. У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим.
Відповідно до приписів вищезгаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Недостовірні відомості, зазначені на розміщених ТОВ «Автодім Запоріжжя» плакатах та у мережі Інтернет порочать ділову репутацію ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Характер, форма подання неправдивої інформації, спосіб її викладення дають підстави вважати, що розповсюджена ТОВ «Автодім Запоріжжя» інформація була спрямована виключно на формування негативної громадської думки про ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на завдання шкоди репутації зазначеним особам та їх безпідставну дискредитацію.
Зокрема, оприлюднена ТОВ «Автодім Запоріжжя» неправдива інформація створює у широкого кола осіб викривлене уявлення про ОСОБА_4 та ОСОБА_5, сприймається як звинувачення останніх у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), що, безперечно, порушує честь, гідність та ділову репутацію позивачів.
Стаття 68 Конституції України встановлює обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, а стаття 302 Цивільного кодексу України, проголошує, що особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності.
Статтею 27 Закону України «Про інформацію» регломентовано, що поширення відомостей, що не відповідають дійсності, визнано порушенням законодавства України про інформацію, що тягне за собою дисциплінарну, цивільно- правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з діючим законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи, винні у вчиненні таких порушень, як надання інформації та поширення відомостей, що не відповідають дійсності.
Згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Вирішуючи питання про вибір способу захисту особистого немайнового права необхідно керуватись роз'ясненнями, викладеними у п. 3, 25 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 , в яких, серед іншого зазначено наступне: вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві; разом з тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, а її наслідком має бути досягнення максимальної ефективності, за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1, якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту.
За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднене.
Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви до суду позивач ОСОБА_4 сплатив судовий збір у сумі 2819,20 грн. (а.с. 2).
При подачі позовної заяви до суду позивач ОСОБА_5 сплатив судовий збір у сумі 2819,20 грн. (а.с. 4).
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено, суд приходить до висновку, що з ТОВ «Автодім Запоріжжя» на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, кожного в окремості, підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 32, 68 Конституції України, ст..ст. 94, 201, 275-277, 297, 299 ЦК України,
Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.
Визнати недостовірною та такою, що порочить честь , гідність та ділову репутацію ОСОБА_4 ( зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_5 ( зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2) інформацію в соціальній мережі facebook , розміщену на сторінці « Автодім Запоріжжя» за веб адресою https:ІНФОРМАЦІЯ_9.
Повне рішення складено 14 серпня 2018 року.
Сторонам, які не з»явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подане протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення суду або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Н.Г.Скользнєва