Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3071/18 Головуючий у 1-й інстанції: Черткова Н.І.
Є.У.№ 310/8705/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про встановлення факту, що має юридичне значення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту про його залучення до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони у період з 08 по 15 травня 986 року для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії Чорнобильскої АЕС. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом II групи, причина інвалідності пов'язана з роботами на ЧАЕС. Для підтвердження статусу інваліда війни у відповідності до п.2 Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 йому необхідно отримати відповідне посвідчення. Заявник звернувся до УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради із заявою щодо встановлення статусу інваліда війни та видачу посвідчення «Інвалід війни», проте його заява була залишена без задоволення через відсутність у нього необхідних документів. Встановлення факту заявнику необхідне для отримання посвідчення «Інвалід війни». Вивчивши матеріали заяви, суд приходить до таких висновків.

У відзиві на заяву УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області зазначало, що заявникові відмовлено у видачі посвідчення інваліда війни з тих підстав, що ним не надано документів на підтвердження залучення його до складу формувань Цивільної оборони. Вважає, що заява ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2018 року заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно із роз'ясненнями, наданими Верховним Судом України в п.2 Постанови пленуму № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, фактів проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, а також фактів закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових винагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду. На думку суду першої інстанції, порушені права ОСОБА_3 підлягають захисту шляхом оскарження дій чи бездіяльності відповідного органу.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і повернення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, ОСОБА_3 зазначає, що суд допустився порушень норм процесуального права. Вважає, що його справа має бути розглянута в порядку окремого провадження, оскільки ст.315 ч.2 ЦПК України передбачено встановлення будь-якого факту в судовому порядку. Суд помилково застосував п.2 Постанови пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р., оскільки він не просить встановити факт належності його до інвалідів війни. Його звернення до суду за захистом порушеного права в порядку адміністративного судочинства наразі неможливо, оскільки він пропустив строк звернення до суду, встановлений нормами КАС України

У відзиві на апеляційну скаргу УПСЗН зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування між сторонами спору про право, який має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 п.3, ч.7 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, в тому числі, у порядку окремого провадження. Окреме провадження призначено для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Отже, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Порядок розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначений главою 6 розділу 1У ЦПК України. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що окрім фактів, зазначених у ч.1 цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні.

Як вбачається із матеріалів справи заявник звернувся в суд із заявою, в якій просить встановити факт його участі в роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в складі невоєнізованого формування цивільної оборони в період від 08 до 15травня 1986 року.

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 1996 року № 458 з подальшими змінами «Про комісії для розгляду питань, повязаних із встановленням статусу учасника війни, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлення статусу учасника війни як учасника в роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в складі невоєнізованого формування служби Цивільної оборони віднесено до виключної компетенції комісій, які створюються Урядом Автономної Республіки Крим, обласними, районними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями, виконавчими комітетами Рад і діють при органах праці і соціального захисту населення, і такий статус не може встановлюватися судом в порядку адміністративного чи цивільного судочинства.

Порядок створення і діяльності комісій щодо встановлення статусу учасника війни регламентується Типовим положенням про комісії для розгляду питань, повязаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 30 травня 1996 року № 79(у редакції наказу Міністерства праці і соціальної політики України від 6 серпня 2003 року № 218) та зареєстрованим Міністерством юстиції України 4 червня 1996 року за № 264/1289.

Документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є посвідчення.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що спеціальним законом визначено, що встановлення статусу учасника війни як учасника в роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в складі невоєнізованого формування служби цивільної оборони віднесено до виключної компетенції комісій, що виключає встановлення відповідного факту в порядку окремого провадження.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між заявником і заінтересованою особою УПСЗН є спір про право, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Пропуск заявником строку звернення до суду за захистом порушеного право в порядку адміністративного судочинства не є підставою для розгляду спірного питання в порядку окремого провадження за нормами цивільного судочинства.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2018 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: