КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №355/1672/17
Апеляційне провадження №22-ц/824/1784/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Мельника Я.С., Сліпченка О.І., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

04 грудня 2017 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом, де просило стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 22 818,40 грн. за кредитним договором б/н від 30 жовтня 2013 року, яка складається із 296,47 грн. - заборгованість за кредитом, 17 475,95 грн. - заборгованість по процентам, 3 483,20 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф ( фіксована частина ), 1 062,78 грн. - штраф ( процентна складова ) та вирішити питання відшкодування судового збору.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного правочину ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 300 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Однак, відповідач взятих на себе зобов'язань за правочином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 08 листопада 2017 року, утворилася заборгованість в розмірі 22 818,40 грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 296,47 грн. та 20,64 грн. судових витрат.

В решті вимог відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що будь-які докази того, що відповідач у справі - ОСОБА_1 ознайомлений та погоджувався із вказаними умовами та правилами надання банківських послуг, згідно яких нараховуються проценти по нарахуванню пені, комісії та штрафів - відсутні.

Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтвердили, що саме долучені до матеріалів справи умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і, що саме ці умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

З розрахунку наданого суду неможливо встановити в який час виникла кожна сума заборгованості, для проведення відповідного розрахунку, представник позивача в судове засідання для дачі відповідних пояснень не з'явився, та відповідних доказів суду не надав.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року, в частині відмови у стягненні заборгованості по відсотках, пені та комісії, а також штрафу скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 30 жовтня 2013 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підписали анкету-заяву ( а.с. 10 ).

Як зазначає позивач, за умовами правочину, відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що не оспорюється відповідачем.

Відповідно до наданого розрахунку ( а.с. 8-9 ), вбачається, що станом на 08 листопада 2017 року, заборгованість за кредитним договором б/н від 30 жовтня 2013 року становить - 22 818,40 грн., яка складається з 296,47 грн. - заборгованість за кредитом, 17 475,95 грн. - заборгованість по процентам, 3 483,20 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф ( фіксована частина ), 1 062,78 грн. - штраф ( процентна складова ).

При цьому, 04 грудня 2017 року Акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом ( а.с. 3-4 ).

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 296,47 грн. та 20,64 грн. судових витрат.

В решті вимог відмовлено. ( а.с. 70-71 ).

При апеляційному перегляді справи суд другої інстанції вважає за необхідне зазначити ту обставину, що відповідач не визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам, оскільки він не давав згоду на їх виплату ( а.с. 68 ).

Окрім цього, будь-яких доказів, які б свідчили про неправомірність укладеного між сторонами правочину матеріали справи не містять і відповідач їх не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанцій та не звернувся до суду про визнання його недійсним.

Відтак, на переконання апеляційного суду, укладений між сторонами кредитний договір є правомірним відповідно до положень ст. 204 ЦК України і за положеннями правочину відповідач має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до положень ст.ст. 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Разом з цим, відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору.

Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та правила надання банківських послуг, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису відповідача і позивач не надав суду доказів, які б підтверджували ту обставину, що саме вони є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці умови та правила мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року ( справа №6-2320цс16 ).

Таким чином, за наданими умовами та правилами надання банківських послуг, витягом з тарифів обслуговування кредитних карт ( а.с. 11, 12-35 ) між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру процентів, штрафів, пені, оскільки зазначені складові договору не містять підпису відповідача.

Крім цього, позивач надав витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з яких вбачається можливість нарахування різних сум відсотків в залежності від діючого тарифного плану ( «Універсальна, 30 днів пільговий період», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» ), тоді як, в позовній заяві позивач не зазначає який саме тариф має застосовуватися.

Не зазначений вид карти і в самій анкеті-заяві відповідача, що унеможливлює, на переконання апеляційного суду, визначення штрафних санкцій за договором.

Окрім іншого, позивач в розрахунку заборгованості об'єднує пеню та комісію, однак, укладена між сторонами угода не містить положень про можливість стягнення із відповідача комісії.

Визначити їх складові у грошовому виді також неможливо, враховуючи наданий розрахунок, за відсутності критеріїв розмежування.

У відповідності до положень ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона ( комісіонер ) зобов'язується за дорученням другої сторони ( комітента ) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Доказів укладення між сторонами зазначеного правочину матеріали справи не містять і таких не надав позивач ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

У відповідності до положень ч. 11 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо під час виконання робіт ( надання послуг ) виникає необхідність у додаткових роботах ( послугах ), що не були передбачені умовами договору, виконавець зобов'язаний одержати від споживача дозвіл на виконання таких робіт ( надання послуг) .

Будь-які додаткові роботи ( послуги ), виконані ( надані ) виконавцем без згоди споживача, не створюють для споживача будь-яких зобов'язань щодо їх оплати.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, місцевий суд вірно зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення процентів, штрафів, комісії та пені є необґрунтованими, а відтак, зазначені вимоги не підлягають до задоволення.

Окрім цього, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду щодо неможливості стягнути проценти за правочином на рівні облікової ставки Національного банку України у відповідності до положень ч. 1 ст. 1048 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, оскільки, позивачем не надано відповідних доказів по справі, а з наявного розрахунку неможливо визначити їх розмір через відсутність окремих складових заборгованості, а саме: заборгованості на певну дату тіла кредиту.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції.

Інші доводи, викладені в апеляції, зокрема, про те, що висновки місцевого суду по справі про непогодження сторонами розмірів відсотків, комісії та пені, а також штрафу є незаконні, оскільки походять з неналежного визначення предмету доказування, оскаржуване рішення ґрунтується на спростуванні місцевим судом обставин, проти яких заперечення відповідача відсутні, на переконання апеляційного суду та в силу викладеного, не відповідають дійсності, не спростовують висновки суду першої інстанції про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог і не є підставою для задоволення апеляційних вимог.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Я.С. Мельник

О.І. Сліпченко