Провадження № 2-о/161/317/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участю:

заявника ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2

представника заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_2, Луцьке районне відділення поліції Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

06.12.2018 року заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2, на обґрунтування якої вказала, що в червні 2018 року вона розірвала шлюб із ОСОБА_2, у звязку з чим, разом з їх спільною малолітньою дитиною - донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, переїхала проживати до своїх батьків в смт. Торчин. Однак, незважаючи на це, ОСОБА_2 переслідує її (заявницю), систематично вчиняє психологічне насильство та погрожує фізичною розправою. Він неодноразово приїжджає за місцем її проживання та вчиняє домашнє насильство відносно неї та членів сімї. При кожній наступній зустрічі, ОСОБА_2 поводить себе більш агресивно. Зазначила, що вона дуже занепокоєна психофізичним розвитком своєї доньки, оскільки конфлікти з ОСОБА_2 можуть негативно вплинути на їх дитину в майбутньому. Її неодноразові звернення в органи поліції не дали жодного позитивного результату, оскільки виявити ОСОБА_2 не виявилося за можливе. Вважає, що є всі обґрунтовані підстави для задоволення її заяви, а тому просить суд, видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2, яким визнати заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обовязки, а саме: заборонити наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця її проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування; заборонити вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб. Вказаний обмежувальний припис просить видати строком на 6 місяців.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 заявлені нею вимоги підтримала, додатково суду пояснила, що необхідність видання обмежувального припису викликано подіями, які мали місце 21.08.2018 року. Так, 21.08.2018 року ОСОБА_5 приїхав до неї додому, щоб побачитися з дитиною, хоча зустріч була запланована в іншому місці. ОСОБА_5 висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, тобто вчинив щодо неї насильство психологічного характеру. Крім того, ОСОБА_2 вчинив насильство щодо дитини шарпав за ручку коляску, через що дитина плакала.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, суду пояснив, що пояснення заявниці не відповідають дійсності, між ним та заявницею існує спір щодо його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Вважає, що такими діями заявниця намагається зібрати докази для позбавлення його батьківських прав. Будь-яке насильство щодо заявниці та їх малолітньої дитини він не вчиняв. Просить у задоволенні заяви відмовити.

Представник заінтересованої особи Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, вважає заяву такою, що підлягає до задоволення (а.с.17).

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.09.2016 року, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.06.2018 року. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 9-10).

За час шлюбу в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 03.02.2017 року народилася спільна дитина донька ОСОБА_4 (а.с. 8).

Як з пояснень заявниці, так і з пояснень заінтересованої особи ОСОБА_2, наданих в судовому засіданні, вбачається, що між ними склалися особисті неприязні стосунки та існують суперечки, які відбуваються з приводу участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4.

Вказані вище обставини також знаходять своє обєктивне підтвердження у зверненні ОСОБА_2 до органів місцевого самоврядування (а.с. 18-19).

У своїй заяві про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 після розірвання шлюбу, переслідує її, систематично вчиняє психологічне насильство та погрожує фізичною розправою. Він неодноразово приїжджав за місцем її проживання та вчиняв домашнє насильство відносно неї та членів сімї. При кожній наступній зустрічі, ОСОБА_2 поводить себе все більш агресивно, через що вона турбується за психофізичний розвиток малолітньої доньки та безпеку своєї сімї.

На підтвердження вищевказаних обставин заявниця надала висновок Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 10.10.2018 року за результатами її звернення, в якому остання просить провести з колишнім чоловіком ОСОБА_2 профілактичну бесіду, у звязку з тим, що останній приїжджає за місцем її проживання, виражається в її сторону та членів родини нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою (далі Висновок).

З вищевказаного висновку вбачається, що в ході розгляду звернення ОСОБА_1 було встановлено, що після розірвання укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюбу, останній став приїжджати до ОСОБА_1 додому по вул. Сосновій, 2, в смт. Торчин Луцького району, та влаштовувати сварки, під час яких ображав заявницю нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою в присутності їхньої спільної малолітньої доньки. Останній факт мав місце 21.08.2018 року в смт. Торчин по вул. Сосновій.

З Висновку також слідує, що опитати з вищезазначеного приводу ОСОБА_2 та притягнути до відповідальності за домашнє насильство не виявилось за можливе, оскільки при відвідуванні його місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з пояснень батька останнього було встановлено, що ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає. На неодноразові виклики ОСОБА_2 до Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області для надання пояснень останній не зявлявся, встановити його місце проживання чи перебування також не виявилось за можливе (а.с. 11).

Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон).

Пунктами 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких колишнє подружжя і дитина (діти).

Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Заявницею ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів, щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності чи внесення до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, відомостей щодо неї чи малолітньої ОСОБА_4.

Не підтверджені будь-якими доказами і посилання заявниці ОСОБА_6 про те, що неправомірна поведінка ОСОБА_2 щодо неї мала місце у присутності їх малолітньої дитини.

Таким чином, суд вважає, що беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявницею суду не надано, а тому підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника чи малолітньої дитини у зв'язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису відсутні.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису слід відмовити за необгрунтованністю.

На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 259, 263-265, 350-1 - 350-6 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_2, Луцьке районне відділення поліції Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 07 грудня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області - ОСОБА_7