АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року

м. Київ

справа №757/6191/18-ц

провадження № 22-ц/796/5110/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддів Кулікової С.В., Вербової І.М.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року /суддя Бортницька В.В./

у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України» з вимогами про зобов'язання відповідних осіб банку вчинити всі необхідні дії пов'язані з оформленням та видачею йому пільгового кредиту, передбаченого п. 15 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». /а.с. 3/

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 36-37/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що п. 15 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дає право на одержання пільгової позики, за змістом йдеться про приватні житлові будинки. Але це не позбавляє його права на отримання такої позики і він вирішив поліпшити свої житлові умови придбавши дачний будинок. Також вказував на наявність Постанови від 20 вересня 2017 р. № 708 Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2009 р. № 140 і від 29 лютого 2012 р. № 193 на яку суд першої інстанції уваги не звернув, як на доказ наявності порядку що регламентує видачу пільгового кредиту.

Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» Чвалюк А.В. звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, вказуючи на те, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Вказував на те, що відповідно до статі 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. За змістом ч.1 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Вказував на те, що на даний час Кабінетом Міністрів України не прийнято порядку надання позик, про яку просить позивач. Не передбачено і бюджетних асигнувань ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік», на позики, визначені пунктом 15 частиною 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, ч. 6 ст. 147 ЗУ &qu ч;Про судоустрій і статус суддів&q? і;, п. 3 Розділу XII Перехідних положень ЗУ &q?дн;Про судоустрій і статус суддів&q? і; до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є учасником бойових дій, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та має право на пільги встановлені законодавством для ветеранів війни - учасників бойових дій /а.с. 6/.

Згідно довідки № 1540 від 21.09.2016 ОСОБА_4, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків як учасник бойових дій /а.с. 6/.

27.11.2017 ОСОБА_4 звернувся до відповідача з запитом щодо можливості отримання кредиту відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , як такий, що потребує поліпшення житлових умов у вигляді ремонту житла. Відповідач повідомив позивача, що позики відповідно до вказаного закону надаються у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Проте, такий порядок з цього питання не прийнятий.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно вказано про те, що ОСОБА_4, звертаючись до відповідача, порушив питання щодо отримання позики для поліпшення житлових умов у вигляді ремонту житла (квартири), тому права на отримання позики за умовами встановленими п. 15 ч. 1 ст. 12 Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким передбачено надання позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок не має, тому стверджувати про порушення прав позивача відповідачем при вирішенні питання щодо отримання пільгового кредиту не може.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про зобов'язання відповідних осіб відповідача вчинити дії щодо видачі позивачу пільгового кредиту є неприйнятними з огляду на п. 15 ч. 1 ст. 12 Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому у задоволені позову необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги, про те, що позивач має право на позику, оскільки мав намір купити дачний будинок, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки підставою для отримання позики, в суді першої інстанції, зазначено саме ремонт квартири. /а.с.8/

Також, у матеріалах справи міститься лист відповідь Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, про розгляд звернення ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України щодо механізму одержання позики, передбаченої п. 15 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». ОСОБА_4 повідомлено про те, що питання покращення соціальних гарантій має вирішуватись з урахуванням фінансових можливостей державного бюджету.

ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" передбачено фінансування бюджетної програми КГЖВК 2751190 "Надання державної підтримки для будівництва (придбання) доступного житла" обсягом 100,0 млн грн, головним розпорядником коштів за якою є Міністерство регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства. Постановами Кабінету Міністрів України від 11.02.2009 № 140 та від 29.02.2012 № 193 (далі - Постанова № 193) затверджено Порядок забезпечення громадян доступним житлом та Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для надання державної підтримки для будівництва (придбання) доступного житла, визначено механізм надання такої підтримки. Відповідно до Постанови № 193 головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми "Надання державної підтримки для будівництва (придбання) доступного житла" є Мінрегіон, одержувачами бюджетних коштів - Державна спеціалізована фінансова установа "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" та її регіональні управління.

Тому, колегією суддів наголошується на тому, що ПАТ «Державний ощадний банк України» не є розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетних програм, з питань, зазначених позивачем.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: