Справа № 127/276/16-ц
Провадження № 22-ц/772/1294/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 рокуСправа № 127/276/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючої: Марчук B.C.

Суддів: Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.

За участю секретаря: Торбасюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу № 127/276/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна, що є об'єктом спільної сумісної власності і за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна, що є спільної сумісної власності подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року, ухвалене у залі Вінницького районного суду №4 під головуванням судді Саєнко О.Б., день складання повного тексту рішення суду невідомо, -

В с т а н о в и в :

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулась у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і про розподіл майна, що є об'єктом спільної сумісної власності. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 03.07.2017 року (а.с. 135-136) позов мотивований тим, що з 07 січня 2007 року ОСОБА_3 проживала разом з ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, спільний сімейний бюджет, вели спільне господарство та за роки проживання разом набули майно, яке є їх спільною сумісною власністю.

Позивач вказувала, що шлюб між сторонами не було зареєстровано в органі державної реєстрації актів цивільного стану, так як вони не вбачали в цьому необхідності, також жоден із них не перебував на той час і не перебуває тепер у зареєстрованому шлюбі з іншими особами.

З 10 вересня 2015 року сторони проживають окремо і стало питання щодо розподілу належного їм на праві спільної сумісної власності майна, а саме: земельної ділянки площею 0,1475 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, придбаної в червні 2008 року ОСОБА_4 та автомобіля марки HYUNDAI TUCSON 2.0 чорного кольору, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, придбаного в грудні 2008 року ОСОБА_4, які , як вважає позивач ОСОБА_3були придбані ним у період спільного проживання із нею, а тому належать їм в рівних частках.

Вказувала, що встановлення факту проживання однією сім'єю необхідно для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання та для його розподілу.

Також, позивач зазначала, що до 7 січня 2007 року сторони підтримували постійні відносини, регулярно зустрічались, невеликими періодами проживали разом.

З 07 січня 2007 року ОСОБА_4 переїхав до позивача і вони почали жити разом за адресую: АДРЕСА_2.

З 10 вересня 2015 року стосунки між ними суттєво погіршились, у зв'язку з чим сторони стали проживати окремо.

Виходячи з викладеного, ОСОБА_3 просила суд встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_4, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з 07 січня 2007 року по 10 вересня 2015 року; визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на ? частку за кожним земельної ділянки площею 0,1475 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресую: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на ? ідеальної частки автомобіля марки HYUNDAI TUCSON 2.0 чорного кольору, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, за кожним з них.

21.11.2016 року ОСОБА_4 звернувся у суд з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя (а.с. 101).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02.12.2016 року зустрічний позов ОСОБА_4 та первісний позов ОСОБА_3 об'єднано в одне провадження.

Зустрічний позов ОСОБА_4 обґрунтований тим, що з червня 2009 року сторони почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу, але фактично зустрічатись вони почали приблизно з 2007 року.

Вказує, що ОСОБА_3 ніде не працювала, влаштувалась на роботу лише у 2010 році, тому будь яких заробітків у неї не було. Також у ОСОБА_3, на той час, знаходилась на утриманні дочка, яка ходила до школи.

ОСОБА_4 зазначає, що за час спільного проживання ними було набуте майно - земельну ділянку розміром 0,1 га, розташована на землях Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, яка зареєстрована за ОСОБА_3 19.04.2013 року на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2013 року, що придбана за час їх спільного проживання та за їх спільні кошти. Тому вважає, що вказана земельна ділянка належить кожному з них по 1/2 її частки.

Просив суд відмовити у задоволенні первісного позову; встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з ОСОБА_4 як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з 01 червня 2009 року по 01 вересня 2015 року; визнати земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка знаходиться на землях Писарівської сільської ради, Вінницького району, Вінницької області об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за кожним з них право власності на ? її частку.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна, що є об'єктом спільної сумісної власності відмовлено за необґрунтованістю. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя також відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку, як ухвалене при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленим, із невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Просить суд скасувати рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна, що є об'єктом спільної сумісної власності та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 залишити без змін.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Колегія суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно частин першої - п'ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції даним вимогам відповідає у повному обсязі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції, а отже, у даному випадку - в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і про розподіл майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності. В іншій частині рішення не оскаржується.

За нормою ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на викладене, в ході розгляду справи встановлені наступні обставини щодо первісного позову.

Так, з первісного позову вбачається, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Ці обставини визнаються обома сторонами.

Згідно копії паспорту ОСОБА_3, з 14.02.2003 року та по час розгляду справи у суді вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2; з копії паспорта ОСОБА_4 видно, що він з 23.10.1990 року по час розгляду справи у суді, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_3 ( а/с 6-7).

З фотокарток на а/с 145-148 вбачається, що сторони разом відпочивали у Криму та разом святкували певні свята.

Позивачка за первісним позовом - ОСОБА_3 наполягала у судовому засіданні на обставинах, що вони з відповідачем ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, з 07 січня 2007 року по 10 вересня 2015 року за адресою : АДРЕСА_2.

Відповідача за первісним позовом - ОСОБА_4 вказував, що проживали вони з ОСОБА_3 однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, з 01 червня 2009 року по 01 вересня 2015 року.

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0,1475 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Даний Державний акт зареєстрований 27 жовтня 2009 року в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за № 38; він виданий на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Торговій біржі «Товарна універсальна біржа «Сальдо» від 13.06.2008 року, яким визнано дійсним Договір купівлі-продажу від 09.06.2008 року вищевказаної земельної ділянки площею 0,1475га з кадастровим номеромНОМЕР_2.

Зазначений Договір купівлі-продажу укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і у цьому Договорі вказано, що продаж земельної ділянки вчинено за 140 650 грн., що на момент підписання цього Договору згідно офіційного курсу НБУ на 09 червня 2008 року становить 29 000 дол. США. (а/с 10-13).

На а/с 55-56 міститься витяг з сервісної книжки автомобіля марки HYUNDAI TUCSON, на який претендує позивачка ОСОБА_3 Відповідно до цієї сервісної книжки, власником автомобіля дійсно є ОСОБА_4; ще у цьому витягу вказано, що вказаний автомобіль куплено 07.12.2008 року.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов'язків подружжя.

При цьому, ч.1 ст. 60 СК України зазначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

За ч.2 тієї ж ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, саме шлюб дає підстави для надбання чоловіком та дружиною майна на праві спільної сумісної власності.

Виключенням з цього загального правила є норма ст. 74 СК України, де зазначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 СК України.

У позовній заяві ОСОБА_3 зазначає, що встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 їй необхідно для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання та для його розподілу. ( а/с3).

Встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, передбачене п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України.

З огляду на норму ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отже, оскільки і позивачка ОСОБА_3 і відповідач ОСОБА_4 визнають, що у період з 01 червня 2009 року по 01 вересня 2015 року вони, жінка та чоловік, проживали однією сім'єю без шлюбу, а у апеляційного суду у складі колегії суддів суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, то це є факт.

Разом з тим, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо : 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї ( при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

За встановлених обставин, зазначених норм матеріального та процесуального права, дійсно відсутні підстави для задоволення первісного позову, з огляду на наступне.

Оскільки сторонами визнається факт, що вони - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю без шлюбу у період з 01 червня 2009 року по 01 вересня 2015 року, а майно, на яке претендує ОСОБА_3 придбане ОСОБА_4 до цього періоду - автомобіль марки HYUNDAI TUCSON куплений ним 07.12.2008 року (а/с 55-56); земельна ділянка площею 0,1475 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 фактично куплена 09.06.2008 року за письмовим Договором купівлі-продажу, через те, що саме під час укладення цього договору були сплачені кошти за земельну ділянку, а не під час видачі та реєстрації Державного акту на цю земельну ділянку ( а/с 13), то зазначене майно не є майном, набутим чоловіком та жінкою за час їх спільного проживання.

А так, як відсутні підстави для задоволення вимоги про право, то вони відсутні і для встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки у порядку позовного провадження такий факт заявляється лише у разі спору про право.

Щодо іншого періодe спільного проживання сторін у справі, про який позивачка заявила у своєму первісному позові, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що покази свідків про фактичне проживання сторін у певний період, наявність у матеріалах справи фотокарток із сумісним відпочинком та святкуванням сторін, не є допустимими та достатніми доказами для встановлення заявленого юридичного факту.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині, яка оскаржується в апеляційному порядку, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, в силу ст. 375 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги дійсно не спростовують рішення суду першої інстанції, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, які цим судом взяті до уваги та оцінені за внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, як того вимагає ст. 89 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Повний текс постанови складений - 13 серпня 2018 року.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук