Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 грудня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря Сокур О. В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину та дружину, -

В С Т А Н О В И В :

18.09.2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину та дружину, посилаючись на наступні обставини.

Вона з відповідачем по справі зареєструвала шлюб 26 січня 2018 року.

Від спільного життя мають неповнолітню дитину доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та знаходиться на її матеріальному забезпеченні.

Після розірвання стосунків між ними, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а сама вона не має матеріальної змоги утримувати доньку.

Вона намагалася вирішити це питання в добровільному порядку, однак відповідач не бажає навіть вести розмову з цього приводу.

На даний час відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має змогу, адже офіційно працює та має дохід. Вона не працює, так як знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною і потребує матеріальної допомоги.

Просила суд стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на її користь аліменти 1/4 частини з всіх видів його заробітку ( доходу ), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з дня подачі позову до суду та до повноліття дитини та стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на її користь на особисте утримання в розмірі 1/6 частини з всіх видів його заробітку ( доходу ) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитини трьох річного віку, тобто до 12.07.2021 року ( а. с. 2-4 ).

Ухвалою судді від 05 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням без виклику учасників справи ( а. с. 14-15 ).

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна.

25.10.2018 року за вх. № 34488 судом отримано відзив на позову заяву від відповідача ОСОБА_3, в якому зазначив, що визнає позовні вимоги у частині стягнення на користь ОСОБА_1 аліменти 1/4 частини з всіх видів його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В частині стягнення аліментів на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, на особисте утримання у розмірі 1/6 частини з всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та досягнення дитиною трьох років, тобто до 12.07.2021року відмовити повністю.

Обґрунтовуючи тим, що його дружина після народження дочки ОСОБА_5 продовжує працювати в державному навчальному закладі Білоцерківському професійно-технічному училищі ім. П.Р. Поповича на посаді викладача, що підтверджується відповідною довідкою, де вказано, що ОСОБА_1 працює в даному училищі на посаді викладача з 01.09.2016 року по даний час. В відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку не перебуває, згідно наказу № 62-К від 26.09.2018 року з 19.09.2018року перебуває у щорічній відпустці за 2017-2018 навчальний рік та згідно ст. 57 Закону України «Про освіту» їй надано матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу ( а. с. 24-25, 26, 27 ).

Крім того, 25.10.2018 року за вх. № 34482 судом отримано клопотання від ОСОБА_3 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з виливом сторін, для правильного врегулювання спору ( а. с. 30).

Ухвалою судді від 29.10.2018 року клопотання ОСОБА_3 про розгляд справи в поряду загального позовного провадження з викликом сторін, залишено без задоволення. Вирішено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 32-33 ).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила її вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 23 жовтня 2018 року ( а. с. 39 ) в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя, яка була викладена останнім у відзиві на позов, позовні вимоги позивачки визнав частково. Не заперечував проти стягнення аліментів з його довірителя ОСОБА_3 на малолітню дитину. В частині стягнення аліментів на дружину заперечував та просив суд відмовити позивачці, оскільки остання не довела, що потребує допомоги.

Суд, вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину та дружину, підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що в матеріалах справи свідчить наявна копія свідоцтва про шлюб ( а. с. 7 ).

Встановлено, що від шлюбу у подружжя народилася дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в матеріалах справи свідчить копія свідоцтва про народження, Серія 1-ОК № 387713, виданого Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 19 липня 2018 року, актовий запис № 932, де батьками дитини є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ( а. с. 8 ).

Оскільки, відповідач не надає матеріальної допомоги дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, остання вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положення ст.3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

На підставі ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня предявлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"(п. 17).

Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні досліджено відзив відповідача ОСОБА_3, який отримано судом 25.10.2018 року за вх. 34488, в якій останній визнає позовні вимоги у частині стягнення на користь ОСОБА_1 аліменти 1/4 частини з всіх видів його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Зазначене підтримав в судовому засіданні і представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнають учасника справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставини або добровільності їх визнання.

Згідно вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Тому, враховуючи вищенаведені обставини, матеріальне становище дитини та батька, матеріальне становище платника аліментів, а також ту обставину, що позовні вимоги в цій частині визнані відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання дитини є цілком обгрутованими та такими, що підлягають задоволенню та з відповідача підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 аліменти 1/4 частини з всіх видів його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Стосовно позовних вимог позивачки ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на її користь на особисте утримання в розмірі 1/6 частини з всіх видів його заробітку ( доходу ) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитини трьох річного віку, тобто до 12.07.2021 року, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

З наявного Акту № 155 про фактично проживаючих осіб від 28 серпня 2018 року убачається, що АДРЕСА_1 по вулиці Таращанська, фактично проживаючих осіб складає 2, а саме: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а. с. 11 ).

Отже, в судовому засіданні встановлено та не спростовано з боку представника відповідача, що дитина ОСОБА_4, 12.07.2018 року мешкає з позивачкою ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на даний час перебуває у відпустці для догляду за дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Оскільки, відповідач, як батько дитини, яка не досягнула трьох років, кошти на утримання позивача не надає, є фізично здоровим і не має інших утриманців, працює, про що встановлено в судовому засіданні не спростовано, а навпаки підтверджено з боку представника відповідача, то суд вважає, що позивач ОСОБА_1 правомірно вимагає стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частині з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 704,80 гривень ( сімсот чотири гривні вісімдесят копійок ).

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 84, 179, ст. ст. 180-184, ч.1 ст. 191 СК України, ст.ст. 4, 13, 19, 82, 206, 133, 141, 211, 247, 265, 273, 274, 353, 354, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства», ст. 51 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Конвенцією ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Законом України «Про судовий збір», суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину та дружину підлягають задоволенню.

Стягувати з відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 18 вересня 2018 року до досягнення ним повноліття.

Стягувати з відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 18.09.2018 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років, а саме до 12 липня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в сумі 704,80 гривень ( сімсот чотири гривні вісімдесят копійок ).

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( адреса проживання: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Таращанська, б. 155, кв. 116 );

Відповідач: ОСОБА_3 (адреса проживання: 09173, Київська область, Білоцерківський район, с. Сухоліси, вул. Набережна, буд. 11 ).

Повне судове рішення складено 06 грудня 2018 року.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяОСОБА_6