Дата документу 05.12.2018 Справа № 331/1013/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/1013/16 Головуючий у 1 інстанції: Антоненко М.В.
провадження № 22-ц/807/1240/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Путій Д.В.

за участі:

представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4

представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, до якої приєднався ОСОБА_7, на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2018 року у складі судді Антоненко М.В. про забезпечення позову та застосування зустрічного забезпечення за заявою ОСОБА_5 у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_3, про визнання права спільної часткової власності на майно та стягнення компенсації вартості відчуженого майна,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_5 звернулась до суду із вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 посилалась на те, що ними з відповідачем під час шлюбу було придбано три транспортні засоби, які зареєстровані за чоловіком. Проте її чоловік ОСОБА_7 без її згоди відчужив транспортний засіб Volksvagen Transporter, 2008 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1, не визнає її право власності на інші транспортні засоби: Volksvagen Polo 2006 року випуску, д.р.н. НОМЕР_2, та причеп до легкового автомобіля НОМЕР_4, д.р.н. НОМЕР_3. Просила в порядку поділу вказаного майно як спільного майна подружжя визнати за нею право власності на ? частку автомобілю Volksvagen Polo 2006 року випуску, д.р.н. НОМЕР_2, та на ? частину причепа до легкового автомобіля НОМЕР_4, д.р.н. НОМЕР_3; стягнути з відповідача ? частку вартості транспортний засіб Volksvagen Transporter, 2008 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1. Підставою заявленого ОСОБА_5 позову було те, що її чоловік порушив її право на участь у розпорядженні спільною сумісною власністю подружжя та отримання відповідних коштів від продажу спільного майна, а саме: автомобілю Volksvagen Transporter, 2008 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1.

Також нею було подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач зазначає, що у ході розгляду справи може постати питання про проведення судової експертизи відносно визначення ринкової вартості спірного майна, а також з метою недопущення втрати або пошкодження такого майна, його подальшого відчуження третім особами, що може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, вважала за необхідне вжити заходи забезпечення позову. Просила заборонити третій особі ОСОБА_3 використовувати (експлуатувати) транспортний засіб Volksvagen Transporter, 2008 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1, відчужувати його, передавати у користування третім особам, а також заборонити відповідачу ОСОБА_7 використовувати (експлуатувати) транспортний засіб Volksvagen Polo, 2006 року випуску, д.р.н. НОМЕР_2 та причеп до легкового автомобіля НОМЕР_4, д.р.н. НОМЕР_3, відчужувати їх, передавати у користування третім особам

Крім цього, відповідно до положень ст.ст. 152, 154 ЦПК України у якості зустрічного забезпечення ОСОБА_5 пропонувала суду заборонити їй вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,0540 га, розташованої за межами населеного пункту в садовому товаристві «Колос» на території Лукашівської сільської ради АДРЕСА_1.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2018 року заяву задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_3 використовувати (експлуатувати) транспортний засіб Volksvagen Transporter, 2008 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1, відчужувати його, передавати у користування третім особам.

Заборонено ОСОБА_3 використовувати (експлуатувати) причеп до легкового автомобіля НОМЕР_4, д.р.н. НОМЕР_3, відчужувати його, передавати у користування третім особам.

Заборонено ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,0540 га, розташованої за межами населеного пункту в садовому товаристві «Колос» на території Лукашівської сільської ради АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені заяви.

До апеляційної скарги ОСОБА_3 приєднався відповідач ОСОБА_7, який виклав у заяві про приєднання доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги третьої особи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника апеля- нта - адвоката ОСОБА_4, представника відповідача - адвоката ОСОБА_6, які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову в частині заборони експлуатації та відчуження транспортного засобу Volksvagen Transporter, 2008 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1, причепу до легкового автомобіля НОМЕР_4, д.р.н. НОМЕР_3,суд першої інстанції вважав її обґрунтованою в цій частині з огляду на те, що заявлені заходи відповідають позовним вимогам, а їх невжиття може ускладнити виконання майбутнього рішення у випадку задоволення позову. Відмовляючи у застосуванні таких же заходів відносно автомобілю Volksvagen Polo, 2006 року випуску, д.р.н. НОМЕР_2, суд вважав, що він відчужений за письмовою згодою ОСОБА_5, а тому підстав для накладення заборон відносно цього транспортного засобу не вбачається.

Згідно зі ст.149 ЦПК України суд має право за заявою учасника справи вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконання такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб»єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов»язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача.

За змістом ч. 2 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, одним з яких є заборона вчиняти певні дії, а також суд може обрати інші заходи для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, та застосувати одночасно кілька видів забезпечення позову.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006р. № 9 роз»яснено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно

виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати

особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що суддя Антоненко М.В. безпідставно повторно вирішував питання про застосування заходів забезпечення позову після скасування ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05.06.2018р. ухвали суду першої інстанції від 26 березня 2018р. про задоволення заяви ОСОБА_5 щодо застосування заходів забезпечення її позову, оскільки нової заяви позивач не подавала, а первісна вже була вирішена.

Проте вказані ствердження не відповідають наявним матеріалам справи та змісту ухвали апеляційного суду.

Так, в ухвалі Апеляційного суду Запорізької області від 05 червня 2018р. зазначено, що ухвала суду першої інстанції від 26.09.2018р. скасовується у зв»язку з неповним з»ясуванням судом обставин справи та порушенням норм процесуального права, які регулюють розгляд цього питання, тому у відповідності до положень ст. 379 ЦУПК України, скасувавши ухвалу суду першої інстанції про задоволення заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову, апеляційний суд направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Продовженням розгляду у розумінні статті 379 ЦПК України є новий розгляд відповідного процесуального питання, оскільки при його первісному розгляді суд припустився порушень норм матеріального або процесуального права, на чому і наголошував апеляційний суд, вказуючи на неповне з»ясування всіх обставини ( п. 1 ч. 1 ст. 379 ЦПКУ) та недотримання вимог процесуального закону ( п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПКУ).

Тому суду першої інстанції слід було повторно вирішити заяву ОСОБА_5 про застосування заходів забезпечення позову, що судом і було зроблено.

Також в скарзі апелянт наголошує на тому, що є добросовісним набувачем транспортного засобу Volksvagen Transporter, 2008 року випуску, який ним набуто у встановленому законом порядку за договором купівлі-продажу, укладеним у Сервісному центрі МВС, тому застосованими судом заходами забезпечення позову порушуються його фундаментальні правомочності власника. Та суд не зважив, що цей автомобіль вибув із власності відповідача ОСОБА_7, тому право власності останнього на час звернення ОСОБА_5 з цим позовом вже припинилось, а відтак її вимоги щодо поділу цього майна та визнання за нею права власності на ? частку є безпідставними.

Між тим, як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_5 саме вказувала, що претендує на ? частину вартості транспортного засобу Volksvagen Transporter, 2008 року випуску, знаючи про його відчуження відповідачем, але просила накласти заборону щодо його експлуатації та відчуження на користь третіх осіб, оскільки у справі з метою визначення вартості цього автомобілю може знадобитись проведення експертного дослідження.

Та суд погодився з цими доводами позивача і застосував відповідні заходи забезпечення, які тимчасово обмежують права нового власника ТЗ ОСОБА_3 у користуванні і розпорядженні автомобілем.

Колегія погоджується з судом, оскільки у справі по поділ майна подружжя, зокрема, і шляхом сплати компенсації його вартості, є необхідним визначення ринкової вартості майна, що є предметом поділу, на час постановлення судового рішення. А тому у справі обов»язково постане питання щодо з»ясування дійсної вартості належного на теперішній час ОСОБА_3 транспортного засобу Volksvagen Transporter, 2008 року випуску.

А отже, прийняті судом заходи забезпечення позову покликані зберегти спірний ТЗ від зносу, пошкодження, знецінення від строку експлуатації, а також і від його відчуження третім особам, що може утруднити проведення автотоварознавчого дослідження.

ОСОБА_3 вказує, що ціна автомобілю, за яку він його придбав, указана в договорі купі-

влі-продажу, але вказана ціна є договірною, а при вирішенні спору слід визначати саме дійсну (ринкову) вартість відшукуваного майна.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу ОСОБА_3 необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України вона підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, до якої приєднався ОСОБА_7, залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 грудня 2018р.

Головуючий:

Судді: