Справа № 353/960/18
Провадження № 2/353/466/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Луковкіна У.Ю.

з участю секретаря судового засідання Мороз М.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Тлумач цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Грушківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовною заявою, позовні вимоги якої уточнила 19.11.2018 року, а саме просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по вул. Ровенки, 106, в с. Грушка Тлумацького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що її батькам ОСОБА_2І та ОСОБА_3 на праві власності по 1/2 частині кожному належало домоволодіння, розташоване по вул. Ровенки, 106, с. Грушка Тлумацького району Івано-Франківської області. 14.09.2003 року батько ОСОБА_2 помер. 03.08.2015 року мати ОСОБА_3 померла. Ще за життя батьки посвідчили на її імя заповіти, яким заповіли їй все належне їм на день смерті майно. Позивач прийняла та оформила спадщину за заповітом після смерті батька, успадкувавши 1/2 частину домоволодіння. Також позивач прийняла спадщину за заповітом після смерті матері та бажає оформити право власності на 1/2 частину спадкового домоволодіння на своє імя, однак в нотаріальному порядку їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що у Свідоцтві про право власності на житловий будинок вказано, що 1/2 частина домоволодіння належить ОСОБА_4, тоді як спадкодавець значиться на імя ОСОБА_3

У звязку з вищевказаним, позивач просить суд в мотивувальній частині рішення встановити факт приналежності її покійній матері ОСОБА_3 Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 07.05.2002 року, виданого на підставі рішення Грушківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 14 від 12.03.2002 року, записаного у реєстрову книгу № 1 за реєстровим номером 72 від 07.05.2002 року, та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Ровенки, 106, с. Грушка Тлумацького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в підготовче судове засідання не зявились, однак позивач у своїй уточненій позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності.

Представник відповідача Грушківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не зявився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що позов визнає та просив справу розглядати без його участі.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов, з урахуванням уточнених позовних вимог, підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав:

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 07.05.2002 року, виданого на підставі рішення Грушківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 14 від 12.03.2002 року, записаного у реєстрову книгу № 1 за реєстровим номером 72 від 07.05.2002 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному належав житловий будинок, розташований по вул. Ровенки, 106, в с. Грушка Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 17).

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що вирішуючи спори про право приватної власності на майно, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність» обєктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав.

14.09.2003 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 14). 03.08.2015 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 15). Ще за життя вони посвідчили на імя ОСОБА_1 (позивач) заповіти, якими заповіли їм все належне їм на день смерті майно, що підтверджується копіями заповітів від 06.12.2000 року та 21.03.2006 року (а.с. 12).

ОСОБА_1 (позивач) прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 оскільки вступила в управління спадковим майном після його смерті та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, успадкувавши 1/2 частину домоволодіння, розташованого по вул. Ровенки, 106, в с. Грушка Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 94),

В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

ОСОБА_1 (позивач) прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, оскільки у шестимісячний термін звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 (а.с. 64).

Дані обставини підтверджуються копіями спадкових справ № 143/2015 від 12.08.2015 року та № 146/2015 від 18.08.2015 року, заведених Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 63-98), з яких вбачається, що позивач є єдиними спадкоємцем в порядку спадкування за заповітами після їх смерті, інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає.

Однак, позивачу ОСОБА_1 в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на 1/2 частину житлового будинку, яка залишилась після смерті ОСОБА_3, у звязку з тим, що наявна розбіжність в документах, що посвідчуються право власності на дане спадкове майно, а саме у Свідоцтві про право власності на житловий будинок вказано, що 1/2 частина домоволодіння належить ОСОБА_4, тоді як спадкодавець значиться на імя ОСОБА_3, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданою державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області ОСОБА_6 за № 121/02-31 від 16.02.2018 року (а.с. 18).

Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на 1/2 частину житлового будинку.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Так, згідно п. 2 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому

порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд на підставі ч. 6. ст. 294 ЦПК України залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Тобто, з позовних вимог вбачається спір про право, а саме про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, яка належала спадкодавцю, а тому позивач звернувся також з взаємоповязаною вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу в порядку позовного провадження, оскільки встановлення даного факту має для неї юридичне значення та надає їй право на спадкування за заповітом.

Згідно копії свідоцтва про народження позивача ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьками вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 20). 04.12.1971 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище «Немченко», що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 21). Однак, згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу 28.03.1978 року ОСОБА_9 зареєстрував шлюб ОСОБА_10 та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище «Лищук» (а.с. 19).

Також згідно виписки з погосподарської книги № 2 за 1986-1990 роки станом на 01.07.1990 року по Грушківській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 значилось господарство (особовий рахунок № 157), розташоване по вул. Ровенки, 106, в с. Грушка Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 10). До цього ж, з довідки Грушківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 327 від 02.05.2018 року встановлено, що за ОСОБА_3 значилась 1/2 частина домоволодіння, розташованого по вул. Ровенки, 106, в с. Грушка Тлумацького району Івано-Франківської області.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає встановленим факт приналежності спадкодавцю ОСОБА_3 правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 07.05.2002 року, виданого на підставі рішення Грушківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 14 від 12.03.2002 року, записаного у реєстрову книгу № 1 за реєстровим номером 72 від 07.05.2002 року, де помилково вказано її прізвище «Лещук», оскільки встановлення даного факту має для позивача юридичне значення.

Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по вул. Ровенки, 106, в с. Грушка Тлумацького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За встановлених судом обставин, позов, з урахуванням уточнених позовних вимог, слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач та співвідповідач визнали позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме 352,40 грн.

На підставі ст. підставі ст.ст. 316-319, 368, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України, керуючись ст. ст. 13, 82, 142, 200, 206, 247, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов, з урахуванням уточнених позовних вимог, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителькою вул. І.Миколайчука, 7/73, м. Івано-Франківськ, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Ровенки, будинок 106, с. Грушка Тлумацького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3.

Повернути позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительці вул. І.Миколайчука, 7/73, м. Івано-Франківськ, сплачений нею по квитанції № 194.49.1/19106952 від 11.09.2018 року судовий збір в розмірі 50 відсотків, а саме в сумі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий У.Ю. Луковкіна