Справа № 461/6185/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/1833/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
№ 22-ц/811/1823/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої: Шеремети Н.О.,

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.,

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 08 грудня 2017 року та апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 08 грудня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Львівська міська рада, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю. З врахуванням поданої заяви про уточнення та зміну позовних вимог, просить суд зобов'язати ОСОБА_2 усунути позивачу перешкоди у користуванні горищем над квартирою АДРЕСА_1, яке є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку, та не чинити перешкоди і надати доступ позивачу та іншим мешканцям житлового будинку до горища над квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_2; над АДРЕСА_1 у вказаному будинку, яка належить відповідачу на праві власності, знаходиться горище, яке відповідно до вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є спільним майном багатоквартирного будинку та спільною сумісною власністю співвласників квартир у цьому будинку; відповідачем ОСОБА_2 у вересні 2016 року розпочато проведення будівельних робіт з розширення АДРЕСА_1 у зазначеному будинку за рахунок горища, яке знаходиться над вказаною квартирою, без дотримання встановленого законом порядку щодо проведення перепланування та переобладнання жилих приміщень у багатоквартирних будинках, зокрема, в частині отримання дозволу компетентного державного органу та згоди співвласників житлового будинку, що є порушенням, в тому числі, вимог ст.ст.368, 369, 382, 383 ЦК України та ст.152 ЖК України; наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради від 07.04.2011 року №А-109 «Про затвердження ОСОБА_4, ОСОБА_2 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту об'єднання квартир АДРЕСА_3 та їх реконструкції та квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок горища з частковою надбудовою з боку дворового фасаду та заміною пічного опалення на двоконтурний котел в об'єднаних квартирах АДРЕСА_3» з додатком - Вимогами до архітектурно-планувальної частини проекту, втратив свою чинність як індивідуальний акт 07.04.2016 року у зв'язку із закінченням строку його дії, а зареєстрована на підставі наказу декларація про початок виконання будівельних робіт, подана ОСОБА_2 та зареєстрована Інспекцією 24.10.2011 року за №ЛВ8, втратила свою чинність у зв'язку з реєстрацією 03.10.2012 року поданої ОСОБА_2 декларації про готовність об'єкта до експлуатації за №ЛВ0; постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2016 року у справі №813/5708/15, яка набрала законної сили 22.02.2017 року, скасовано реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації за №ЛВ0 у зв'язку з наявністю підстав вважати об'єкт самочинним будівництвом, оскільки проведені ОСОБА_2 роботи з реконструкції не відповідають вимогам ДБН України, виконані всупереч затвердженому проекту та є незакінченими; висновком судової будівельно-технічної експертизи №7738/7739/13-42 від 24.06.2014 року по цивільній справі №1304/8739/12 встановлено факт неусунення ОСОБА_2 аварійності даху над квартирою АДРЕСА_1. З врахування вказаних мотивів позивач ОСОБА_4 вважає, що з боку відповідача ОСОБА_2 має місце порушення її прав щодо використання приміщення загального користування - горища над квартирою АДРЕСА_1, яке є спільним майно співвласників багатоквартирного будинку, та позбавлення позивача, як і інших мешканців будинку, на користування ним та доступу до горища, яке є необхідним позивачу для вчинення дій щодо забезпечення належного утримання даху житлового будинку; просить суд позов задоволити повністю.

ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про приведення будинку до попереднього стану, який ухвалою суду від 12.09.2017 року прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. З врахуванням уточнень позовних вимог, ОСОБА_2 просить суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні спільним горищем і надати їй доступ до приміщень, які були частиною горища і які ОСОБА_4 долучила до своєї квартири відповідно до наказу №А-109 департаменту містобудування Львівської міської ради від 07.04.2011 року щодо об'єднання квартир АДРЕСА_3 та реконструкції їх та АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок горища з частковою надбудовою з боку дворового фасаду та заміною пічного опалення на двоконтурний котел в об'єднаних квартирах АДРЕСА_3.

В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог покликається на те, що вона є власником АДРЕСА_1 у місті Львові і нею у встановленому законом порядку отримано дозвіл на проведення реконструкції її квартири з приєднання до неї горища; реконструкція була фактично проведена і об'єкт після реконструкції був зданий в експлуатацію, однак за позовом ОСОБА_4 судом прийнято рішення про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації; родина Луць-Пласконь обманним шляхом отримала згоду ОСОБА_2 на реконструкцію належних їм квартир та заволоділа частиною спільного горища у будинку. При поданні зустрічного позову ОСОБА_2 вважає, що нею не пропущено строк позовної давності, просить зустрічний позов задоволити повністю.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні первісного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю, зобов'язання не чинити перешкоди та надання доступу до приміщення та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні спільним горищем та надання доступу до такого відмовлено.

Оскаржуваною ухвалою скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо проведення реконструкції АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок горища з частковою надбудовою з боку дворового фасаду.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову оскаржила ОСОБА_4, вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з»ясуванням усіх обставин справи.

Зазначає, що при постановленні оскаржуваного рішення в частині відмови у задовленні первісного позову районним судом не надано оцінку наявним у справі доказам, які підтверджують підставність позовних вимог ОСОБА_4 у зв 'язку з порушенням її прав та прав інших мешканців, як співвласників багатоквартирного будинку, які повністю позбавлені доступу до горища. Звертає увагу суду на те, що порушення прав позивача полягає саме у відсутності доступу до горища над АДРЕСА_1, що має місце внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 При цьому доступ до горища є необхідним для забезпечення належного утримання даху будинку, усунення аварійності окремих частин даху над АДРЕСА_1, які у 2010 році визнано аварійними та вказана аварійність не була усунута ОСОБА_2, усунення загрози обвалу даху будинку АДРЕСА_1 у зв'язку з порушення відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 при проведенні реконструкції квартири до 03.10.2012 року вимог ДБН України. Доказами підтвердження вказаних порушень прав позивача за первісним позовом як співвласника багатоквартирного будинку є, в тому числі, висновок судової будівельно-технічної експертизи №7738/7739/13-42 від 24.06.2014 року, проведеної по цивільній справі №1304/8739/12, з врахуванням якого Львівським окружним адміністративним судом зроблено висновок про порушення ОСОБА_2 вимог ДБН України при проведенні реконструкції та винесено постанову від 27.10.2016 року у справі №813/5708/15 про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації за №ЛВ 0. Зокрема, відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи №7738/7739/13-42 від 24.06.2014 року, які зроблені з рахуванням технічного висновку обстеження даху будинку АДРЕСА_1, проведеного НДІ «Проектреконструкція» у 2008 році, у випадку невиконання заходів по підсиленню конструкцій стін та даху існує загроза створення аварійної ситуації з місцевим обвалом окремих ділянок конструктивних елементів, оскільки дах за несучою здатністю та експлуатаційними властивостями на час проведення експертизи у 2014 році був непридатним до експлуатації. Цей стан даху не ліквідовано і сьогодні. Вважає, що судом першої інстанції не враховано всіх фактичних обставин, які мають значення для справи, та безпідставно зроблено висновок про характер спірних правовідносин між сторонами первісного позову, відповідно до якого спір між сторонами не стосується порушення прав ОСОБА_4 як співвласника багатоквартирного будинку на користування і доступ до приміщень, які є спільною сумісною власністю співвласників, є виключно спором між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо реконструкції АДРЕСА_1 з приєднанням горища. Внаслідок чого, судом неправильно застосовно норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин. Просить рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити, у решті рішення залишити без змін.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову оскаржила ОСОБА_2, вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з»ясуванням усіх обставин справи. Зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не врахував того, що ОСОБА_4 скористалася тим, щоб отримати дозвіл від міської ради на реконструкцію своєї квартири з долученням частини горища, а заволодівши частиною спільного горища, почала чинити перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні подібної реконструкції та претендувати на користування «спільним горищем», яким вона вважає ту частку, на долучення якої отримала дозвіл ОСОБА_2. Вважає, що у випадку користування ОСОБА_4 спільним горищем, таке ж право на користування горищем, длоученим до квартири ОСОБА_4, має і вона. Просить рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати.

Ухвалу суду від 08.12.2017 року про скасування заходів забезпечення позову оскаржила ОСОБА_4, вважає її незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що підставою для прийняття судом ухвали від 26.06.2017 року про забезпечення позову у справі №461/6185/16-ц стали ті обставини, що у відповідача за первісним позовом відсутні дозвільні документи на проведення реконструкції в житловому фонді багатоквартирного будинку - квартири з приєднанням горища, початок робіт з проведення якої стали підставою для пред»явлення первісного позову. Вважає, що обставини, які були підставою для вжиття заходів забезпечення позову згідно ухвали Галицького районного суду міста Львова від 26.06.2017 року не відпали ні на час ухвалення рішення суду від 08.12.2017 року, ні на час постановлення ухвали від 08.12.2017 року про скасування заходів забезпечення позову. Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі районним судом не зазначено причини, які би свідчили про зміну обставин, що були підставою для застосування скасованих заходів забезпечення позову, та відповідно, не обгрунтовано висновку суду про те, що підстава для забезпечення позову відпала. Крім того, звертає увагу на те, що суд першої інстанції, скасовуючи заходи забезпечення позову при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову застосував ч. 6 ст. 154 ЦПК України та п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», якими чітко визначено, що заходи забезпечення позову діють до набрання рішенням суду законної сили, та ухвалив судове рішення всупереч вказаній правовій нормі та судовій практиці щодо її застосування.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 та заперечення щодо задоволення апеляційних скарг ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані рішення суду та ухвала суду відповідають зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 41 Конституції України закріплено право приватної власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України є спільною сумісною власністю.

Частина 1 ст. 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Cтаттею 1, ч. 1 ст. 5, ч.1 ст. 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», зокрема, врегульовано особливості здійснення права власності у багатоквартирному, визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є, зокрема, приміщення загального користування, у тому числі допоміжні, до яких належать приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, воно не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України приміщення загального користування, опорні конструкції багатоквартирного житлового будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у такому будинку, є спільним майном багатоквартирного житлового будинку, що належить на праві спільної сумісної власності усім власникам квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному житловому будинку

Власник квартири, відповідно до ч.2 ст. 383 ЦК України, має право на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому у користування як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно зі ст.152 ЖК України (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин - до набрання чинності редакції Закону України №191-VIII від 12.02.2015 року) переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Відповідно змін, внесених Законом України №191-VIII від 12.02.2015 року, згідно ст.152 ЖК України, власник зобов'язаний отримати документи на виконання робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

Порядок здійснення переобладнання та перепланування жилого приміщення визначено у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за №927/11207, відповідно до яких переобладнанням вважається влаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів, влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Відповідно до п.п.1.4.1, 1.4.5, 1.4.6 п.1.4 вказаних Правил, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у жилих будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Проведення вказаних будівельних робіт власником житла без отримання дозволу вважається самовільним переобладнанням або переплануванням.

Порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках у місті Львові передбачено і рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №442 від 06.07.2007 року «Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках на території міста Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду», яким затверджено Положення про порядок підготовки, погодження документів для оформлення дозволів на проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках з метою ремонту дахів та збільшення житлової площі на території міста Львова, який є локальним нормативним актом, що діє на території м. Львова, пункт 1.14 якого передбачав, що проведення реконструкції горищ під мансардні поверхи або надбудов погоджується з власниками (повнолітніми наймачами) всіх квартир будинку, крім випадку, визначеного п.1.15, відповідно до якого у випадку аварійного стану даху згода мешканців будинку не вимагалась. Вказане рішення №442 від 06.07.2007 року є локальним нормативно-правовим актом, обов'язковим до виконання для органів місцевого самоврядування та мешканцями міста Львова. Пункт 1.15 додатку 1 вказаного Положення діяв у вказаній редакції до 26.09.2016 року - дати прийняття Львівським апеляційним адміністративним судом постанови від 26.09.2016 у справі № 876/2518/16, якою передбачено, що у випадку аварійного стану даху, а також при здійсненні надбудов у житлових будинках з плоскими покрівлями згода мешканців будинку не вимагається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності. Відповідно до ч.2 вказаної статті, документи, які надають дозвіл на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Аналогічна вимога міститься і в п.6 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженому постановою КМ України від 13.04.2011 року №466 (в редакції постанови КМ України від 26.08.2015 року №747), у якому зазначено, що документи, які надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Відповідно до ч.5 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженому постановою КМ України від 13.04.2011 року №461 (в редакції постанови КМ України від 08.09.2015 року №750), датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката, в залежності до категорії складності об'єктів.

Частинами 2 та 3 ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що замовник будівництва після скасування права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, або декларації про готовність об'єкта до експлуатації, може повторно надіслати повідомлення або подати декларацію згідно з вимогами, встановленими законодавством.

Аналізуючи зазначені норми, суд першої інстанції вірно зазначив, що для проведення власником приватного житлового фонду переобладнання і перепланування житлових приміщень, зокрема тих, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, необхідний дозвіл власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування. На підставі дозволу на проведення переобладнання і перепланування житлових приміщень власник житлового фонду подає на реєстрацію декларацію на початок будівельних робіт. Законодавець визначає період чинності документів, які надають право на виконання будівельних робіт - до завершення будівництва, тобто, до прийняття об'єкта в експлуатацію - дати реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Відповідно до ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Питання набуття права власності на перероблену річ врегульовано ст.332 ЦК України, відповідно до якої об'єкт, на який набувається право власності в результаті переробки, визнається новою річчю.

Виникнення права власності на нову річ (новостворене нерухоме майно) урегульовано ч.2 ст.331 ЦК України, в якій зазначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будівлі, споруди) виникає у момент завершення будівництва цього об'єкта. У разі, якщо законом або договором передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію або державної реєстрації, право власності на це майно виникає з моменту прийняття в експлуатацію або державної реєстрації.

Аналогічне положення міститься у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV, у якому зазначено, що право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації та виникає саме з моменту державної реєстрації.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_4 та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 є власниками квартир у будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_4 разом з відповідачами за зустрічним позовом, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, є співвласником АДРЕСА_2, а ОСОБА_2 є власником АДРЕСА_1. До 31.07.2012 року ОСОБА_4 була власником квартир АДРЕСА_3 у вказаному будинку.

Будинок АДРЕСА_1 побудований у 1898 році.

31.03.2010 року Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради визнано аварійним стан окремих ділянок даху будинку АДРЕСА_1, про що видано наказ №126 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії при виконкомі щодо визначення технічного стану даху в будинку АДРЕСА_1».

07.04.2011 року Департаментом містобудування Львівської міської ради видано наказ №А-109 «Про затвердження ОСОБА_4, ОСОБА_2 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту об'єднання квартир АДРЕСА_3 та їх реконструкції та АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок горища з частковою надбудовою з боку дворового фасаду та заміною пічного опалення на двоконтурний котел в об'єднаних квартирах АДРЕСА_3» (надалі - Наказ №А-109 від 07.04.2011 року), пунктом 1 якого ОСОБА_4 та ОСОБА_2, як власникам квартир, розташованих на верхньому поверсі будинку, затверджено вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту. Додатком до вказаного наказу №А-109 є «Вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту», термін дії яких визначався до завершення реконструкції, але не менше, як два роки та не більше п'яти років, тобто, до 07.04.2016 року.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_4 в межах дії наданого їй дозволу на реконструкцію квартир АДРЕСА_3 об»єднала квартири АДРЕСА_3 та здійснила їх реконструкцію з розширенням за рахунок горища з частковою надбудовою з боку дворового фасаду та заміною пічного опалення на двоконтурний котел в об'єднаних квартирах АДРЕСА_3, з одночасним ремонтом над належною їй квартирою елементів системи крокв, заміною покрівлі, влаштуванням металевих елементів підсилення, заміни системи водовідведення. У результаті проведеної ОСОБА_4 реконструкції горище над квартирами АДРЕСА_3 припинило своє існування, було приєднано у встановленому законом порядку до АДРЕСА_3 та набуло статусу житлового приміщення у складі вказаної квартири.

31.07.2012 року Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради згідно з наказом №1793-Ж видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності №Г-04563 на АДРЕСА_3, яка складається з шести житлових кімнат та кухні, загальною площею 189,3 кв.м, житлова площа 124,1 кв.м. Вказане свідоцтво зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.08.2012 року, тобто, ОСОБА_4 набуто право власності на нову річ (новостворене нерухоме майно) - АДРЕСА_3, після проведеної реконструкції відповідно до вимог ст.331 ЦК України.

09.08.2012 року ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири відчужила вказану квартиру №5 ОСОБА_7, який на підставі нотаріально посвідченого договору дарування квартири 05.10.2012 року подарував вказану квартиру відповідачу за зустрічним позовом ОСОБА_5, яка на даний час є єдиним власником квартири. Судом встановлено, що перепланування та переобладнання у квартирі АДРЕСА_3 після 31.07.2012 року не проводилось, в тому числі і відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_5

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 для проведення реконструкції АДРЕСА_1 на підставі, в тому числі, вказаного наказу №А-109, подала для реєстрації декларацію про початок виконання будівельних робіт, яка зареєстрована в Інспекції ДАБК у Львівській області 17.10.2011 року за №ЛВ6.

03.10.2012 року Інспекцією ДБАК у Львівській області зареєстровано подану ОСОБА_2 декларацію про готовність об'єкта до експлуатації №ЛВ0, що з врахуванням вимог чинного законодавства свідчило про завершення будівництва на об'єкті за адресою: АДРЕСА_1, та припинення чинності документів, які надавали право ОСОБА_2 на проведення будівельних робіт, в тому числі і декларації на початок будівельних робіт, зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Львівській області 17.10.2011 року за №ЛВ6.

Судом не встановлено вчинення з боку відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 перешкод ОСОБА_2 у проведенні ремонтно-будівельних робіт з реконструкції АДРЕСА_1 у період з 27.02.2012 року по 02.10.2012 року, а ухвала Галицького районного суду міста Львова від 28.09.2017 року у справі №1304/8739/12 про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_2 проводити будь-які будівельні роботи по переобладнанню та розширенню вказаної АДРЕСА_1, що суперечать робочому проекту, була виконана у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» після 03.10.2012 року, тобто, після подання позивачем за зустрічним позовом на реєстрацію декларації про готовність об'єкту до експлуатації.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2016 року у справі №813/5708/15, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, скасовано реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації за №ЛВ0, яка подавалась відповідачем ОСОБА_2 та зареєстрована Інспекцією ДБАК у Львівській області 03.10.2012 року, на підставі абз.22 п.7 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, тобто у зв'язку з виявленням недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, зазначена в ній, не відповідала дійсності та/або виявлено розбіжності між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом. При розгляді даної справи адміністративним судом встановлено, що недостовірними є, зокрема, дані щодо закінчення будівництва, оскільки будівництво здійснювалось не у відповідності до вимог ДБН України і дослідженими судом доказами стверджується незавершений процес реконструкції об'єкта нерухомості.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 з дати скасування судом реєстрації декларації про готовність об'єкту до експлуатації - 22.02.2017 року, не зверталась у встановленому законом порядку за отриманням дозволу на проведення реконструкції належної їй АДРЕСА_1 у місті Львові з приєднанням горища, яке знаходиться над квартирою, а тому, як вважає апелянт, ОСОБА_2 немає законного права здійснювати будівельні роботи по реконструкції квартири АДРЕСА_1.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта ОСОБА_4

Судом прешої інстанції на підстав наявних у матеріалах справи доказах встановлено, що декларація про початок виконання будівельних робіт, яка подавалась ОСОБА_2 та зареєстрована в Інспекції ДАБК у Львівській області 17.10.2011 року за №ЛВ6, реєструвалась, в тому числі, на підставі наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради №А-109 від 07.04.2011 року, додатком до якого були «Вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту», термін дії яких закінчився 07.04.2016 року.

Враховуючи зміст наказу № А-109 від 07.04.2011, суд першої інстанції з врахуванням положень Закону України «Про місцеве самоврядування» вірно вважав, що наказ є індивідуальним правовим актом, який закріплює права та обов'язки для конкретних суб'єктів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 23 червня 1997 року у справі №2-зп, з приводу дії індивідуальних правових актів зазначив, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово і вичерпують свою дію.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Наслідками пропущення строку позовної давності відповідно до ст.267 ЦК України є відмова у задоволенні позову. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю три роки. Частиною 1 ст.261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції вірно зазначив, що починаючи з 2012 року у провадженні Галицького районного суду міста Львова неодноразово перебували справи щодо законності проведення реконструкції квартир №5 та №6 з розширенням за рахунок горища у будинку АДРЕСА_1.

Враховуючи те, що неодноразове звернення ОСОБА_2 з позовами до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 протягом 2013 - 2015 років, свідчить, що їй було відомо про проведення ОСОБА_4 реконструкції АДРЕСА_3 з 2012 року, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачкою за зустрічним позовом пропущено встановлений ст.256 ЦК України строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, враховуючи правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21.11.2012 року у справі № 6-101цс12, роз»яснення п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до яких сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто, за умови наявності порушеного права, дійшовши висновку про відстуність порушень прав ОСОБА_2, встановивши, що право позивача за зустрічним позовом, про захист якого він просить, не порушено, а заявлені позовні вимоги є безпідставними, дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для відмови у задоволенні зустрічного позову з підстав пропуску ОСОБА_2 строку позовної давності.

Відповідно до ст. ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її порушеного, невизнаного або оспорюваного права в суді встановленими законодавством способами. Тобто, захисту усудовому порядку підлягає порушене, невизнане або осопрюване право.

Доводи апелянта ОСОБА_4 про те, що її права порушуються тим, що відповідачем ОСОБА_2 у вересні 2016 року розпочато проведення будівельних робіт на горищі житлового будинку АДРЕСА_1, без дотримання встановленого законом порядку проведення перепланування та переобладнання жилих приміщень у багатоквартирних будинках, зокрема, в частині отримання дозволу компетентного державного органу та згоди співвласників житлового будинку, внаслідок яких позивач та будь - які інші власники квартир повністю позбавлені доступу до горища спростовуються наступним.

Зазначаючи про те, що горище над АДРЕСА_1 у житлового будинку АДРЕСА_1, є спільною сумісною власністю співвласників житлового будинку, яке є необхідним для користування позивачу ОСОБА_4 та іншим співвласникам житлового будинку, апелянт не врахувала, що спільною сумісною власністю її, інших власників квартир, в тому числі і ОСОБА_2, є не лише частина горища над АДРЕСА_1 у цьому житловому будинку, оскільки наказом Департаменту містобудування Львівської міської ради від 07.04.2011 року №А-109 затверджено гр. ОСОБА_4та ОСОБА_2 вимоги до архітектурно - планувальної частини проекту об»єднання квартир АДРЕСА_3 та реконструкції їх та АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок горища з частковою надбудовою з боку дворового фасаду.

Тобто, наказом Департаменту містобудування Львівської міської ради від 07.04.2011 року №А-109 безспірно підтверджується, що і позивачці ОСОБА_4 надано дозвіл на влаштування другого мансардного рівня в об»ємі горища, право на користування яким, як стверджує апелянт ОСОБА_4, мають і інші співвласники квартир житлового будинку, оскільки горище є приміщенням загального користування.

Тобто, позивачці ОСОБА_4 також надано дозвіл на реконструкцію її квартири за рахунок частини горища у житловому будинку по вул. Ференца Ліста, 10, право на володіння, користування та розпорядження яким мають усі співвласники житлового будинку, так як горище є приміщенням загального користування.

З врахуванням вищезазначених нормативних актів право володіння, користування та розпорядження допоміжними приміщеннями, в тому числі і горищем, мають усі співвласники житлового будинку.

В матеріалах справи відстуні докази на підтвердження того, що ОСОБА_4, ОСОБА_2 на момент видачі наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради від 07.04.2011 року №А-109, про який їм було достовірно відомо, заперечували щодо видачі такого наказу, навпаки, такий видавася за їхніми заявами, такий видався за їхньою взаємною згодою. На момент видачі наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради від 07.04.2011 року №А-109, ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_2 не мали будь - яких претензій одна до одної, в тому числі і щодо користування горищем в майбутньому.

Що стосується доводів апелянта про порушення прав та законних інтересів інших співвласників житлового будинку, то в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повноважень ОСОБА_4 на представництво їхніх інтересів. Слід зазначити, що інші співвласники позбавлені доступу до частини горища, переобладнаного ОСОБА_4 під житлове приміщення.

Апелянт ОСОБА_4, стверджуючи про те, що її позбавлено доступу до горища, як до приміщення загального користування, не надала доказів на підтвердження можливості такого доступу з врахуванням дозволених ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перепланувань та переобладнань квартир, належних їм на праві власності.

В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що враховуючи те, що відповідно до положень процесуального закону кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами, з врахуванням встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність спору у даній справі саме між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з приводу проведення реконструкції належних їм квартир з розширенням за рахунок горища і не пов'язано з порушенням їх прав як співвласників багатоквартирного будинку на користування спільною сумісною власністю співвласників квартир у цьому будинку, яким є горище.

Такий висновок суду суду підтверджується доводами апеляційної скарги ОСОБА_4, яка в апеляційній скарзі зазначає, що порушення її прав зумовлено тим, що відповідачкою ОСОБА_2 у вересні 2016 року розпочато проведення будівельних робіт на горищі житлового будинку АДРЕСА_1, без дотримання встановленого законом порядку щодо проведення перепланування та переобладнання жилих приміщень у багатоквартирних будинках, зазначаючи про неправомірне проведення реконструкції квартири,так як наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради від 07.04.2011 року №А-109 був чинним лише п»ять років, а відтак такий втратив свою чинність.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта ОСОБА_4, оскільки чинною, не скасованою у судовому порядку є Декларація про початок виконання будівельних робіт за №ЛВ 8, яка зареєстрована Інспекцією ДАБК у Львівські йобласті 24.10.2011 року, видана ОСОБА_2, яка з врахуванням з ч. ч. 1,2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який має вищу юридичну силу, є документом, що надає право на виконання будівельних робіт і є чинною до завершення будівництва.

А відтак, зважаючи на те, що видана ОСОБА_2 Декларація про початок виконання будівельних робіт за №ЛВ 8, яка зареєстрована Інспекцією ДАБК у Львівській області 24.10.2011 року, є чинною, безпідставними та необґрунтованими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про незаконність проведення ОСОБА_2 будівельних робіт з реконструкції квартири з тих підстав, що 07.04.2016 року закінчився термін дії наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради від 07.04.2011 року №А-109 з Додатком 1- «Вимоги до архітектурно - планувальної частини проекту», який надавав дозвіл ОСОБА_2 на проведення реконструкції належної їй квартири.

Із зазначених вище підстав безпідставними та необґрунтованими є доводи апелянта про те, що проведення ОСОБА_2 будівельних робіт без отримання дозволу виконавчого комітету Львівської міської ради у зв»язку із закінченням терміну дії наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради від 07.04.2011 року №А-109, який був чинним, як стверджує апелянт, лише до 07.04.2016 року,на думку апелянта, є самовільним переобладнанням або переплануванням.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову судом не надано оцінку наявним у справі доказам, які підтверджують підставність позовних вимог ОСОБА_4 у зв»язку з порушенням її прав, як співвласника багатоквартирного житлового будинку, спростовуються тим, що частина горища у житловому будинку АДРЕСА_3 була приєднана до належної ОСОБА_4 АДРЕСА_3 і внаслідок перепланування та переобладнання квартири, проведеної її реконструкції, було змінене цільове призначення частини горища на житлове приміщення.

Таке перепланування та переобладнання за рахунок частини гориша, яке є приміщенням загального користування, також свідчить про порушення прав інших співвласників на користування горищем, і не лише тією частиною, що знаходиться над квартирою ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про її бажання користуватися частиною горища, переобладнаного ОСОБА_4 піж житлове приміщення, не заслуговують на увагу і спростовуються тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 разом одночасно отримали дозвіл на реконструкцію своїх квартир на підставі дозволу органу місцевого самоврядування, а саме, наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради від 07.04.2011 року №А-109, який ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_2 не оскаржувався, що свідчить про те, що вони погодилися з реконструкцією належних їм на праві власності квартир з приєднанням частини горища - ОСОБА_4, а частини горища над квартирою ОСОБА_2 - ОСОБА_2

З врахуванням вищенаведеного, доводи апеляційних скарг ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 08.12.2017 року, не спростовують правильних, обґрунтованих, достатньо мотивованих висновків суду першої інстанції.

Не можна не погодитися з судом першої інстанції, який скасовуючи заходи забезпечення позову, виходив з того, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08.12.2017 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_4, за заявою якої було забезпечено позов, та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, відмовлено.

Оскаржувана ухвала про скасування заходів забезпечення позову постановлена у відповідності до ч. 6 ст.154 ЦПК України, чинної на момент її постановлення, з врахуванням роз»яснень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», про те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування, а рішенням Галицького районного суду м.Львова від 08.12.2017 року відмовлено у задоволенні первісного позову ОСОБА_4, та зустрічного позову ОСОБА_2

З врахуванням положень ст. 154 ЦПК України, чинного на момент постановлення оскаржуваної ухвали, суд вправі самостійно скасувати заходи забезпечення позову, така могла бути постановлена без заяви будь - якого з учасників справи.

Беручи до уваги предмет первісного позову та предмет зустрічного позову, якими є усунення перешкод у користуванні горищем, за результатами розгляду яких Галицьким районним судом м. Львова 08.12.2017 року ухвалено рішення, безпідставними є доводи апеляційної скраги ОСОБА_4 про те, що відсутність у відповідача за первісним позовом дозвільних документів на проведення реконструкції належної їй АДРЕСА_1 з приєднанням горища, яке знаходиться над її квартирою, свідчать про те, що обставини, які були підставою для вжиття заходів забезпечення позову не відпали.

Для скасування заходів забезпечення позову при ухваленні рішення про відмову в позові, неє обов'язком суду слід зазначати причини, які б свідчили про зміну обставин, що були підставою для застосування заходів забезпечення позову, або, що підстава для забезпечення позову, відпала.

Оскільки ухвала Галицького районного суду м. Львова від 08.12.2017 року про скасування заходів забезпечення позову оскаржена в апеляційному порядку, така не набрала законної сили, а тому не підлягає до виконання. А відтак твердження апелянта про виконання оскаржуваної ухвали до набрання законної сили рішенням Галицького районного суду м.Львова від 08.12.2017 року, є передчасними, і така ухвала буде підлягати до виконання лише після набрання законної сили рішенням Галицького районного суду м.Львова від 08.12.2017 року.

Інші доводи апеляційних скарг ОСОБА_4, ОСОБА_2 не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які є достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду та ухвала суду ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 08 грудня 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 08.грудня 2017 року залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 08 грудня 2017 року та ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2017 року - залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06.12.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.