Справа № 397/1112/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.12.2018 року. Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Мирошниченка Д.В.,
за участю секретаря судового засідання Петренко Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком № 4а по вул. Мостовій в с. Бірки Олександрівського району Кіровоградської області та встановити порядок виконання судового рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул. Мостова, 4а в с. Бірки Олександрівського району Кіровоградської області. У зазначеному житловому будинку з 10.05.2009 року, зареєстрований ОСОБА_2 Однак останній у будинку не проживає понад один рік, будь-які його особисті речі у будинку відсутні, він ніколи не приймав та не приймає участі в утриманні будинку та ніколи не здійснював оплату за комунальні послуги.
Позивач у судове засідання не з?явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 46).
Відповідач, у відповідності до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, проте у судове засідання, призначене на 07.12.2018 року не з?явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив не подав (а.с. 41, 44).
Тому, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд даної справи за відсутності відповідача, про що постановлена відповідна ухвала, на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Позивач ОСОБА_1 є власницею житлового будинку № 4а по вул. Мостова в с. Бірки Олександрівського району Кіровоградської області з господарсько-побутовими будівлями, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок від 01.07.1997 року, № 683 (а.с. 7).
Згідно довідки, виданої Бірківською сільською радою Олександрівського району Кіровоградської області № 859 від 08.08.2018 року, вбачається, що за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Бірки, вул. Мостова, 4а, зареєстрований ОСОБА_2, але фактично не проживає з лютого місяця 2017 року (а.с. 11).
Відповідно до акту, складеного 08.08.2018 року Бірківською сільською радою Кіровоградської області в присутності двох представників громадськості: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, встановлено, що за адресою: вул. Мостова, 4а в с. Бірки Олександрівського району Кіровоградської області фактично проживає ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, співмешканцем ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2 за даною адресою не проживає з лютого 2017 року, місце перебування його не відоме (а.с. 8).
Згідно акту від 08.08.2018 року в присутності двох свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 встановлено, що ОСОБА_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, понад один рік, його особисті речі у будинку відсутні (а.с. 9).
Конституція України у статті 41 проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно положень ч. 1, 2 ст. 317 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім?ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб?єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.
Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред?явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин.
У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім?ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, право власності позивача на будинок підлягає захисту, у спосіб, передбачений ст.ст. 383, 391 ЦК України - усунення перешкод у користуванні належним їй помешканням, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. Враховуючи той факт, що відповідач понад рік без поважних причин не проживає в житловому будинку за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Бірки, вул. Мостова, 4а, який належить ОСОБА_1, обов?язки по утриманню житла не здійснює, реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Разом з тим, у відповідності до ст. 18 ЦПК України, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому суд не вбачає необхідності для розгляду та задоволення позовних вимог в частині встановлення порядку виконання судового рішення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 267, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим будинком № 4а по вул. Мостова в с. Бірки Олександрівського району Кіровоградської області.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати за сплату судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На заочне рішення суду, протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду через Олександрівський районний суд Кіровоградської області.
Суддя: /підпис/:
Рішення набуло законної сили.

Оригінал рішення зберігається у справі №397/1112/18.

Суддя Олександрівського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_9