КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/232/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Копійці В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року (суддя Остапчук Т.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

у червні 2017р. позивач звернулася до суду з позовом про зобов'язання відповідача виконати умови договору № 239/К на вклад «Комбінований» на ім'я фізичної особи від 26 червня 2013р. шляхом поновлення нарахування процентів за ставкою 19% річних за період з 26 липня 2014р. по день фактичного поновлення нарахування процентів.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що 26 червня 2013р. між нею та АТ «Ощадбанк» був укладений договір № 239/К на вклад «Комбінований» на ім'я фізичної особи на суму 41 100 840грн 49коп. зі сплатою 19% річних строком на 18 місяців, днем повернення депозиту є 26 грудня 2014р. (пункт 1.1. договору).

Позивач посилалася на те, що умовами договору передбачена щомісячна сплата процентів та автоматичне продовження договору, однак з наданої у серпні 2016 року банком виписки по рахунку вона дізналася, що відповідач нараховував проценти за договором за період з 1 липня 2014р. по 25 липня 2014р. у сумі 325 159грн 85коп., у подальшому проценти на рахунок не надходили, що свідчить про невиконання банком своїх зобов'язань та порушення умов договору.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник позивача посилається на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, помилковість висновків суду про обізнаність позивача про зміну процентної ставки, так як про існування протоколу №1406-24 засідання Комітету з питань управління активами та пасивами АТ «Ощадбанк» від 16 червня 2014р. та розпорядження № 19 від 14 липня 2014р., яким доведено до відома клієнтів банку про встановлення нульової процентної ставки по діючих строкових вкладах, на які накладено арешт, представнику позивачу стало відомо лише у судовому засіданні 19 жовтня 2017р.

Також представник позивача зазначає, що суд не звернув увагу на те, що договором не передбачено припинення нарахування процентів за депозитом та їх зміну у разі накладення

арешту на рахунки, а встановлення нульової процентної ставки за договором є нікчемним та безпідставним.

Крім того, представник позивача не погоджується із твердженням суду про заборону банку використовувати кошти, що арештовані на рахунку клієнта, оскільки така заборона розповсюджується саме на клієнта банку та звертає увагу, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2014р, якою накладено арешт на видаткову частину належних позивачу рахунків, скасована ухвалою суду від 28 липня 2014р.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, вважаючи доводи представника позивача безпідставними, оскільки встановлення банком процентної ставки у розмірі 0 % річних по діючих строкових вкладах, на які накладено арешт, відповідає вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 26 червня 2013р. між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладений договір № 239/К на вклад «Комбінований» на ім'я фізичної особи, за умовами якого вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 кошти у сумі 41 100 840грн 49коп. строком на 18 місяців (строк повернення 26 грудня 2014р.), а банк щомісячно нараховує проценти на депозит у розмірі 19% річних (пункти 1.1. - 1.3.).

Пунктом 2.8. сторони погодили, що після закінчення строку, вказаного в п.1.1. договору, договір автоматично подовжується щоразу на строк, вказаний у п.1.1. договору, за ставкою, яка діятиме в банку на момент подовження, відповідно до договору.

Відповідно до пункту 2.9. договору сторони погодилися з тим, що розмір процентної ставки, зазначеної в п.1.2. договору, може бути змінений у разі зміни облікової ставки Національного банку України та/або зміни ситуації на грошово-кредитному рину. Про зміну процентної ставки банк повідомляє вкладника шляхом публічного письмового оголошення в установі банку, в якому зазначає розмір нової процентної ставки. Якщо протягом 10 днів з дня повідомлення нового розміру процентної ставки від вкладника не надходить заперечень, сторони вважають, що вкладник дав згоду на зміну процентної ставки. Нова процентна ставка починає діяти з 11-го дня після її оголошення. У разі надходження від вкладника заперечень у письмовій формі протягом 10 днів з дня повідомлення, договір вважається розірваним з 11-го дня після оголошення нової процентної ставки, і кошти з рахунку повертаються вкладнику з процентами, нарахованими згідно з п. 1.2. При неотриманні вкладником суми коштів з рахунку з 11-го дня, останні зберігаються банком без нарахування процентів.

З виписки по рахунку № НОМЕР_1 станом на 13 червня 2016 року встановлено, що грошові кошти у сумі 41 100 840грн 49коп. зараховані на рахунок 26 червня 2013р.

З виписки по рахунку № НОМЕР_1 за період з 26 червня 2013р. по 9 вересня 2016 року вбачається, що проценти за договором № 239/К від 26 червня 2013р. останній раз були нараховані за період з 1 липня 2014р. по 25 липня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надала згоду на зміну розміру процентної ставки з 19% на 0% річних, була обмежена в праві розпоряджатися коштами на вкладному рахунку, тому позовні вимоги є безпідставними.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного

законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої та п'ятої статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом.

Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Пунктом 1.2. договору № 239/К сторони погодили розмір процентів за депозитом, а пунктом 2.9. визначили порядок та підстави зміни розміру процентної ставки.

При цьому підставами для зміни процентної ставки сторони визначили зміну облікової ставки Національного банку України та/або зміни ситуації на грошово-кредитному ринку.

Аналіз вказаного положення свідчить, що зазначені у п. 2.9. підстави зміни процентної ставки є вичерпними.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем був наданий протокол № 1406-24 засідання комітету з питань управління активами та пасивами АТ «Ощадбанк» від 16 червня 2014р., згідно якого предметом розгляду були питання щодо арештованих вкладів. За результатами розгляду було вирішено встановити по діючих строкових вкладах, на які накладено арешт, процентну ставку у розмірі 0% річних з повідомленням про це вкладників відповідно до умов укладених з ними депозитних договорів.

Разом з цим, з наданого суду протоколу не вбачається, що підставою для зміни процентної ставки слугували зміна облікової ставки Національного банку України та/або зміна ситуації на грошово-кредитному ринку. До увагу приймалася єдина підстава - накладення арешту на вклади.

Однак, умовами укладеного з позивачем договору № 239/К така підстава для зміни процентної ставки передбачена не була.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2014р. накладено арешт на видаткову частину належних ОСОБА_2 рахунків у ПАТ «Ощадбанк», зокрема і на рахунок № НОМЕР_1.

Даний арешт був скасований ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2014р.

Будь-яких інших ухвал про накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 суду першої інстанції відповідачем надано не було.

Доводи представника відповідача про те, що банк був позбавлений можливості користуватися вказаними грошовими коштами, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до п.9.9. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою правління Національного банку України № 22 від 21

січня 2004р. та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29 березня 2003р. за № 377/8976, кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

Разом з цим, відповідно до резолютивної частини ухвали слідчого судді від 23 травня 2014р. арешт був накладений на видаткову частину належних позивачу рахунків, що, на думку колегії суддів, не є повноцінним накладенням арешту на грошові кошти та не тягне за собою заборону банку на використання вказаних грошових коштів.

З наданих апеляційному суду ухвал слідчих суддів від 4 серпня 2014 року та 24 листопада 2014 року вбачається, що арешт на майно ОСОБА_2 накладався на видаткову частину належних їй рахунків у банках.

Пунктом 2.9. договору сторони погодили і порядок повідомлення вкладника про зміну процентної ставки - шляхом публічного письмового оголошення в установі банку, в якому зазначається розмір нової процентної ставки.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У підтвердження виконання п. 2.9. договору позивачем суду першої інстанції надана копія розпорядження № 19 від 14 липня 2014р. про встановлення з 14 липня 2014р. по діючим строкових вкладах осіб, на які накладено арешт, процентну ставку у розмірі 0% річних, при умові програмного налаштування АБС БАРС центрального апарату, та додаток до розпорядження - текст оголошення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, вина відповідача у зобов'язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами виконання своїх зобов'язань за договором, у даному випадку, повідомлення вкладника належним чином про зміну процентної ставки за договором.

Також колегія суддів враховує, що позивач є споживачем банківських послуг, а відтак, при вирішенні спорів про захист прав споживача слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, лежить на виконавцеві.

Однак, суду не було надано належних доказів у підтвердження розміщення оголошення в установі банку, не зазначено у яких відділеннях банку воно було розміщено і коли саме, а відтак, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено повідомлення позивача у визначений договором спосіб про зміну процентної ставки.

Крім того, колегія суддів вважає, що зміна процентної ставки з 19% на 0% є фактичним припиненням сплати процентів за депозитом, що суперечить не тільки умовам укладеного сторонами договору, а і положенням статей 1058 та 1061 ЦК України.

Та обставина, що позивач ухвалою слідчого судді була обмежена користуватися грошовими коштами на рахунку № НОМЕР_1, не може бути підставою для невиконання банком своїх зобов'язань за договором, так як це не передбачено ні умовами

договору, ні нормами діючого законодавства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що під час судового розгляду було встановлено та доведено, що відповідачем процентна ставка з договором № 239/К, укладеним з позивачем, була змінена без дотримання умов договору, а відтак порушене право позивача підлягає поновленню.

Пунктом 2.8. договору сторони погодили, що після закінчення строку, вказаного в п.1.1. договору, договір автоматично подовжується щоразу на строк, вказаний у п.1.1. договору, за ставкою, яка діятиме в банку на момент подовження, відповідно до договору.

За змістом вказаного пункту договору дія договору продовжується автоматично і для цього сторони договору не повинні вчиняти будь-яких дій.

Висновки суду, що позивач була позбавлена необхідної цивільної дієздатності для продовження дії договору, не ґрунтуються на обставинах справи, умовах укладеного сторонами договору та нормах матеріального права.

Статтею 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 36 ЦПК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо і тим ставить себе чи свою сім'ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов'язана утримувати, у скрутне матеріальне становище.

Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Під час судового розгляду не було встановлено, що цивільна дієздатність позивача була обмежена.

Накладення арешту на видаткову частину належних позивачу рахунків у банку, у тому числі і на рахунок № НОМЕР_1, не свідчить про обмеження цивільної дієздатності позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав вважати, що позивач зобов'язана була вчинити певні дії для продовження договору № 239/К, а її права були обмежені ухвалою слідчого судді.

Пунктом 4.1. договору № 239/К сторони передбачили, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Договір вважається припиненим і закривається з моменту виплати банком вкладнику всієї суми депозиту та нарахованих процентів за ним (пункт 4.2.).

Дія договору може бути припинена за згодою сторін та в інших випадках, передбачених законодавством України, або з ініціативи вкладника на підставі поданої ним заяви про вилучення з рахунку всієї суми депозиту відповідно до п. 3.4.2. договору, а також відповідно до умов п. 2.7, 2.9 договору.

Під час судового розгляду не було встановлено вчинення сторонами договору дій, які свідчать про припинення або розірвання договору, а враховуючи положення п. 2.8. договору, колегія суддів вважає, що він є діючим і на час розгляду справи судом.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення

є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому колегія суддів скасовує рішення суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Заявляючи вимоги про зобов'язання відповідача поновити нарахування процентів з моменту припинення і по день такого поновлення за процентною ставкою 19% річних, позивач посилалася на умови укладеного договору.

Разом з цим, відповідно до п. 2.8. договору після закінчення строку, вказаного в п.1.1. договору, договір автоматично подовжується щоразу на строк, вказаний у п.1.1. договору, за ставкою, яка діятиме в банку на момент подовження, відповідно до договору.

Під час судового розгляду було встановлено, що процентна ставка за депозитним договором «Комбінований» змінювалася: з 27 липня 2016р. на 18% річних, а з 27 грудня 2017р. - на 8% річних.

Однак, позивачем позовні вимоги у суді першої інстанції не змінювалися.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи, що правових підстав для зобов'язання відповідача поновити нарахування процентів саме за ставкою 19% річних за період з 26 липня 2014р. по день фактичного поновлення нарахування процентів, судом не встановлено, відповідач обізнаний про розмір процентної ставки, яка існувала у банку на момент продовження договору, представники позивача не заперечують, що вона змінювалася у бік зменшення, тому колегія суддів вважає, що порушене право позивача може бути поновлено шляхом зобов'язання відповідача поновити нарахування процентів за договором № 239/К, починаючи з 26 липня 2014 року, за ставкою відповідно до умов договору.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» поновити нарахування процентів за договором № 239/К на вклад «Комбінований», укладеним 26 червня 2013 року з ОСОБА_2, починаючи з 26 липня 2014 року, за ставкою відповідно до умов договору.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 7 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк