справа № 360/1147/18-ц головуючий у суді І інстанції - Ковальчук Л.М.
провадження № 22-ц/824/2701/2018 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Бородянського районного суду Київської області від 25 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просивстягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 23 жовтня 2012 року у розмірі 51 072 грн. 54 коп., яка складається з наступного: 3 376 грн. 56 коп. - заборгованість за кредитом; 44 587 грн. 76 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 200 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 408 грн. 22 коп. - штраф (процентна складова).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розміру 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач не виконує належним чином зобов'язання за договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 25 липня 2018 рокуу задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, адже не було перевірено строк дії картки, а щодо підвищення відсоткової ставки не було враховано положення Умов і правил. Позивач вказує на те, що 27 вересня 2014 року відповідачу була перевипущена картка та ОСОБА_5 отримала нову картку зі строком дії до 30 червня 2018 року. Належним доказом на спростування розрахунку заборгованості банку є висновок економічної експертизи, яка не проводилася і про призначення якої відповідач не просила. Банк має право проводити зміни тарифів і не менше ніж за сім днів до введення змін проінформувати клієнта. Позивач повідомляв відповідача про збільшення відсоткової ставки у виписці по рахунку, однак остання не пред'являла вимоги банку щодо незгоди з підвищенням процентної ставки та розірвання кредитного договору, що свідчить згоду клієнта зі змінами.

У матеріалах справи міститься відзив ОСОБА_5, в якому вона зазначає, що з позовної заяви неможливо встановити умови отримання кредиту та порядок користування ним, а позивачем вказана лише дата підписання заяви та розмір встановленого кредитного ліміту. Заява відповідача не містить інформацію про мінімальний платіж, а пам'ятку клієнта вона не отримувала. З доданих до суду документів та самої позовної заяви не вбачається про наявність графіку погашення кредиту. Із заяви відповідача від 23 жовтня 2012 року неможливо встановити, з якою саме редакцією Умов вона була ознайомлена. Позивач не надав доказів виникнення кредитних відносин з відповідачем та боргових зобов'язань останньої згідно з розрахунком заборгованості позивача на підставі заяви від 23 жовтня 2012 року. Із заяви не вбачається, який вид платіжної кредитної картки був наданий, який кредитний ліміт бажає отримати відповідач, який відсоток має сплачувати за користування кредитним лімітом, який мінімальний платіж повинна здійснювати при користуванні кредитним лімітом та який порядок погашення заборгованості. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. Проте, після закінчення строку дії договору банк не видавав їй нову платіжну картку, а зобов'язання за договором від 23 жовтня 2012 року, як вважає позивач, нею не виконувалися. Банк автоматично погашав заборгованість за кредитом з іншого рахунку, відкритого на ім'я відповідача, що не свідчить про визнання боргу та не може бути підставою для переривання строку позовної давності. Відповідач також зазначає, що сплив строк позовної давності для звернення до суду з вимогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2012 року ОСОБА_5 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.10).

Заборгованість ОСОБА_5 перед банком станом на 31 березня 2018 року становить 51 072 грн. 54 коп., з яких: 3 376грн. 56 коп. - заборгованість за кредитом, 44 587 грн. 76 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 200 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 408 грн. 22 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.8-9).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду.

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ОСОБА_5 отримала кошти у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов договору утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути на його користь.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. Згідно наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що у період з 23 жовтня 2012 року по 23 серпня 2014 року відповідач вносила кошти, спрямовані на погашення заборгованості, а, отже, вчиненням таких дій визнала отримання у банку коштів на підставі заяви-анкети. Таким чином, позивачем доведено наявність у позичальника заборгованості за тілом кредиту.

Разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_5 подала відзив, у якому вказувала, зокрема, на пропуск строку позовної давності (а.с.48).

Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З розрахунку заборгованості, який надано позивачем, вбачається, що заборгованість у розмірі 3 376 грн. 56 коп., яку банк просить стягнути, утворилася ще 29 серпня 2014 року. З цього моменту відповідач не здійснювала погашення заборгованості. Отже, у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Разом з тим, з позовними вимогами банк звернувся 11 травня 2018 року. Заборгованість відповідача за тілом кредиту в сумі 3 376 грн. 56 коп. рахувалась непогашеною з серпня 2014 року. Саме цю заборгованість банк просить стягнути в позовній заяві, поданій до суду в травні 2018 року.

Таким чином, строк позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту сплив.

Згідно розрахунку заборгованості 31 грудня 2014 року сума погашення за наданим кредитом становила 17 грн. 36 коп., а 21 серпня 2015 року - 56 грн. 89 коп. Однак, вказані кошти були зараховані як автоматичне погашення простроченої заборгованості, що не свідчить про визнання відповідачем боргу та переривання у зв'язку з цим строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Оскільки строк позовної давності сплив до основної вимоги, а саме стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсутні підстави для стягнення заборгованості по процентам, пені, комісії та штрафів у зв'язку зі спливом строку позовної давності у силу вимог ст. 266 ЦК України.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що судом не було перевірено строк дії картки, та посилається на Умови та правилами надання банківських послуг, а також дотримання банком їх умов у договірних відносинах з позичальником.

Однак, ПАТ КБ «ПриватБанк» не взяв до уваги, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, які надані суду.

Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Посилання позивача на строк дії картки є безпідставними, оскільки ще у серпні 2014 року відповідач допустила порушення умов кредитного договору, припинивши сплачувати кошти на його виконання. Однак, позивач не звертався до суду за захистом своїх прав у межах трирічного строку позовної давності, який сплив у серпні 2017 року.

ПАТ КБ «Приватбанк» вказує також на правомірність підвищення ним процентної ставки. Однак, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами не було узгоджено процентну ставку за користування кредитними коштами, а тому будь-які дії банку щодо підвищення чи зменшення невизначеної ставки є неправомірними та безпідставними.

Позивач також вказує на те, що належним доказом на спростування розрахунку заборгованості банку є висновок економічної експертизи, яка не проводилася і про призначення якої відповідач не просила.

Однак, заявлення відповідних клопотань учасниками справи є їх правом, а не обов'язком.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду, рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

РішенняБородянського районного суду Київської області від 25 липня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.