Дата документу 04.12.2018 Справа № 311/2956/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 311/2956/17 Головуючий у 1 інстанції: Нікандрова С.О.
№ 22-ц/807/379/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши апеляційну скаргу Фермерське господарство «Таврія» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Фермерського господарства «Таврія», третя особа - Управління Держгеокадастру у Василівському районі, про визнання договору оренди землі недійсним та зобов'язання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 липня 2017 року він є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: земельної ділянки земельної ділянки площею 4,7103 га, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 21 лютого 2002 року Кам`янською сільською радою Василівського району Запорізької області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3792. На початку жовтня 2017 року він дізнався, що між ОСОБА_4 і ФГ «Таврія» 01 березня 2007 року був укладений договір оренди земельної ділянки, площею 4,7103 га, строком на 10 років, зареєстрований у відділі Держкомзему у Василівському районі Запорізької області 29 квітня 2011 року за №000061. При вивченні договору позивач встановив, що підписи в договорі та інших документах до нього належать не ОСОБА_4 За таких обставин, позивач ОСОБА_3 вважає, що оскільки домовленості між ОСОБА_4 та ФГ «Таврія» на передачу в оренду земельної ділянки не було, підписи в договорі оренди земельної ділянки ОСОБА_4 не вчиняла, відповідно до положень п. 3 ст. 203, чп.1,3 ст.215 ЦК України договір оренди є недійсним з усіма правовими наслідками недійсності правочину.

Посилаючись на зазначені обставини просив судвизнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 01 березня 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та Фермерським господарством «Таврія», про передачу в оренду земельної ділянки, площею 4,7103 га, для ведення товарного сільськосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області, зареєстрований 29 квітня 2011 року за №000061 відділом Держкомзему у Василівському районі Запорізької області, та зобов`язати Фермерське господарство «Таврія» повернути ОСОБА_3 земельну ділянку площею 4,7103 га, для ведення товарного сільськосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 01 березня 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та Фермерським господарством «Таврія», про передачу в оренду земельної ділянки, площею 4,7103 га, для ведення товарного сільськосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області, зареєстрований 29 квітня 2011 року за №000061 відділом Держкомзему у Василівському районі Запорізької області.

Зобов`язано Фермерське господарство «Таврія» повернути ОСОБА_3 земельну ділянку площею 4,7103 га, для ведення товарного сільськосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області.

Стягнуто з Фермерського господарства «Таврія» на користь ОСОБА_3 судові витрати на загальну суму 9871,20 грн., в тому числі: судовий збір в сумі 1280 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 3100 грн., витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 5491,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ФГ «Таврія»подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Серед доводів апеляційної скарги оспорювання як експертного висновку так і порядку призначення та проведення експертизи, зазначення про те, що за життя орендодавець не оспорювала договір, позивачем пропущений строк позовної давності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 21 лютого 2002 року Кам`янською сільською радою Василівського району Запорізької області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3792, ОСОБА_4 була власником земельної ділянки площею 4,7103 га, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

01 березня 2007 року між ОСОБА_4 і Фермерським господарством «Таврія» укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,7103 га, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області, на строк 10 років. 29 квітня 2011 року зазначений договір був зареєстрований в відділі Держкомзему у Василівському районі Запорізької області за №00061.

01 березня 2007 року між ОСОБА_4 та головою Фермерського господарства «Таврія» ОСОБА_5 складено акт про передачу та прийом земельної ділянки в натурі, а 01 вересня 2008 року також акт про визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

18 липня 2017 року державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_6, видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 4,7103 га, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області, та належала спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 21 лютого 2002 року Кам`янською сільською радою Василівського району Запорізької області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №37921.

Таким чином, після смерті орендодавця ОСОБА_4 до спадкоємця ОСОБА_3 перейшло право власності на землю і одночасно вона дізналася про існування договору оренди, за яким земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача без достатніїх на те підстав.

Тому доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними, позаяк позивач отримала право на земельну ділянку лише після смерті спадкодавця.

Перевіряючи доводи позивача щодо того, що договір не був підписаний попереднім орендодавцем - спадкодавцем ОСОБА_4, судом першої інстанції була проведена почеркознавча експертиза.

За висновком експерта №1853-18 від 22 червня 2018 року встановлено, що два підписи від імені ОСОБА_4:

- в графі «Орендодавець» у розмірі 17 Юридичні адреси сторін Договору оренди земельної ділянки від 01 березня 2007 року, зареєстрованого 29.04.2011 року за №00061 у відділі Держкомзему у Василівському районі Запорізької області, укладеним між ОСОБА_4 і Фермерським господарством «Таврія» в особі голови господарства ОСОБА_5 про передачу в оренду строком на 10 років земельної ділянки, площею 4,7103 га (кадастровий номер НОМЕР_2), яка розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- в графі «Орендодавець» - в Акті прийому-передачі земельної ділянки від 01 березня 2007 року

- виконані не ОСОБА_4, а іншою особою.

З зазначеного суд першої інстанції зробив висновок про відсутність волевиявлення орендодавця на укладення спірного договору на умовах, зазначених у ньому.

Посилання відповідача на порушення при проведенні експертизи не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Так, висновок експерта є мотивованим, не спростований висновками інших фахівців, містить обґрунтування з посиланням на досліджені експертом зразки підпису тощо.

Та обставина, що ОСОБА_4 за життя отримувала договір та після її смерті він був знайдений у її будинку, не свідчить про обізнаність ОСОБА_4 з умовами договору, розуміння нею того , що він має для неї певні наслідки ( з огляду на те, що він не був підписаний нею).

Також не може бути підставою скасування оскаржуваного рішення суду посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 отримувала орендну плату та не оспорювала договір.

Так, сторонами не оспорювався факт перебування земельної ділянки у фактичному користуванні відповідача, жодних доказів на підтвердження того, що отримувані ОСОБА_4 грошові суми були орендною платою відповідно до оспорюваного договору, а також доказів на підтвердження обізнаності та згоди ОСОБА_4 з умовами договору - відповідачем не надано.

Відтак факт отримання власником землі плати за користування землею не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору, не спростовує висновку суду про недійсність договору і не створює для нього правових наслідків.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України (постанова від 22 квітня 2015 року, справа №6-48цс15).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ч.4 ст.124 ЗК України).

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) набирає чинності з моменту його державної реєстрації (статті 14, 17 Закону).

За ч.1 ст.16 ЗУ «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ч.1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Враховуючи, що спірний договір, укладений від імені ОСОБА_4, підписаний не нею, а іншою особою, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що відсутність волевиявлення власника земельної ділянки є підставою для визнання договору недійсним з моменту його укладання (ст.ст.203,215 ЦК України).

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерське господарство «Таврія» залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови рішення складено 10 грудня 2018 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков