АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №761/5334/16-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Макаренко І.О.

09 серпня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Лапчевської О.Ф., Прокопчук Н.О.,

секретаря судового засідання Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра», треті особи: ОСОБА_3, Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» Стрюкова Ірина Олександрівна про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «КБ «Надра» та просив визнати припиненим зобов'язання поруки за договором поруки - 1 № 166/П/29/2007-840 від 22.11.2007, укладеним між сторонами.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2016 в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, щосуд не врахував правових висновків ВСУ, висловлених в постанові від 17.09.2014 по справі № 6-53цс14.Зазначив, що порука припинилась з 14.04.2009 на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки прострочення боржника почалося 13.10.2008, а позов банк до поручителя подав у червні 2010 року.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2584/2018
Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

Розгляд справи неодноразово відкладався, у зв'язку з неявкою сторін, за клопотанням представника позивача та відповідача.

Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце слухання справи.

Від ОСОБА_1 та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в повному обсязі в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк виконання основного зобов'язання - кредитного договору, продовжується до 19.11.2032, а ПАТ «КБ «Надра» вимагало дострокового погашення заборгованості на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України внаслідок порушення умов договору позичальником. При цьому зазначено , що судом першої інстанції не були встановлені обставини, які могли бути підставою для визнання поруки припиненою, внаслідок ч. 4 ст. 559 ЦК України.

З таким висновком суду першої інстанції повністю не може погодитись колегія суддів.

Під час розгляду справи встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22.11.2007 між ВАТ КБ «Надра» (правонаступник ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 166/П/29/2007-840, за умовами якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 157 509,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим Договором за програмою «нове житло». Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1730,78 доларів США 78 центів. Банк надає позичальнику кредит строком до 19.11.2032, сплачуючи його частинами (щомісячними платежами) (т. 1, а. с. 10-13).

З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором 22.11.2007 між ВАТ КБ «Надра» (правонаступник ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_1 був укладений договір поруки-1 до № 166/П/29/2007-840 (т. 1, а. с. 14-15). Відповідно до п.п. 1.1., 5.3. Договору поруки поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3, взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 166/П/29/2007-840 від 22.11.2007, в тому числі: повернути до «19» листопада 2032 року кредит у сумі 157 509,00 доларів США 00 центів; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 12,49 % відсотків на рік (із розрахунку фактичної кількості днів у період (28-29-30-31/360); сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). Дія цього Договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору. Відповідно до ст. 5.3. Договору поруки дія цього договору закінчується належним виконанням Позичальником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору чи виконанням Поручителем своїх зобов'язань, згідно умов цього договору.

У зв'язку з порушенням позичальником Основного договору, 01.06.2010 Банк звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 16-18).

ОСОБА_1, зазначає, що зобов'язання поруки за Договором поруки, укладеного між позивачем, з одного боку, та Банком, з іншого боку, підлягає визнанню припиненим на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, у зв'язку з чим він звернувся до суду із відповідним позовом.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором.

Отже, основне зобов'язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит строком до 19.11.2032. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1 730,78 дол. США (п. 3.3.1. Договору). Позичальник вносить мінімально необхідний платіж по Кредиту, визначений у п.п. 1.3.1. цього Договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця, а Банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця. У випадку коли позичальник до 10 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 12 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість позичальника, Банк, починаючи з 13 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором. Якщо 10 число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті (т. 1, а. с. 10).

Отже, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до пункту 1.2. Договору поруки - 1 позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1. цього Договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому (п. 1.3.). Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань у повному обсязі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами (п. 1.4.).

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Якщо банк пред'явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов'язання.

Отже, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Відповідно до другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Матеріали справи свідчать, що з 13.10.2008 почалося прострочення виконання зобов'язань позичальником - ОСОБА_3 щодо сплати сум мінімально необхідного платежу відповідно до розрахунку заборгованості (т. 1, а. с. 19). З позовом ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором звернулося 01.06.2010 (т. 1, а. с. 3-5 справи №761/5140/13-ц).

Постановою Верховного Суду від 30.01.2018 у даній справі скасовано ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20.09.2016 й передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2, а. с. 23- 25). Зазначено про необхідність перевірки судом Апеляційного суду м. Києва чи набрало заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2010 законної сили.

На виконання вимог постанови Верховного Суду, судом апеляційної інстанції витребувано матеріали справи №761/5140/13-ц для повного та всебічного дослідження справи.

Встановлено, що 01.06.2010 ВАТ «КБ «Надра» звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 1, а. с. 3-5 справи №761/5140/13-ц).

06.10.2010 Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення, яким зазначений позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АВТ «КБ «Надра» борг у сумі 196 965,76 дол. США, що еквівалентно 1 565 897,46 грн. та судові витрати у сумі 1 820 грн., а всього 1 567 717,46 грн. (т. 1, а. с. 38).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.02.2013 заяву про перегляд заочного рішення задоволено, рішення Шевченківським районним судом м. Києва від 06.10.2010 скасовано (т. 1, а. с. 77-78).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.02.2016 позов ПАТ«КБ «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду (т. 1, а. с. 209-211).

Враховуючи вищевикладене, Банк пред'явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання.

В силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Таким чином, зобов'язання поруки за договором поруки - 1 № 166/П/29/2007-840 від 22.11.2007, укладеним між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_1 підлягають визнанню припиненими з 13.10.2008 до 01.12.2009.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов невірних висновків з порушенням норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин справи.

Отже, вимоги апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо повного припинення поруки за вказаним договором, колегія суддів вважає безпідставним, враховуючи вищевикладені обставини.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 818,96 грн.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра», треті особи: ОСОБА_3, уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» Стрюкова Ірина Олександрівна про визнання договору поруки припиненим частково задовольнити.

Визнати припиненим зобов'язання поруки за договором поруки - 1 № 166/П/29/2007-840 від 22 листопада 2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра»та ОСОБА_1 з 13 жовтня 2008 року до 01 грудня 2009 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 818,96 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 10.08.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: О.Ф. Лапчевська

Н.О.Прокопчук