Справа №751/6805/18
Провадження №2/751/1582/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Філатової Л. Б.

за участі секретаря Грищенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу № 751/6805/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача,

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним, починаючи з 13.05.2008 року норм пункту 4.1 Розділу 4 Договору про надання споживчого кредиту від 13.05.2018 року № 0 між ним та АКІБ «УкрСиббанк», зобов»язання здійснити перерахунок зобов»язань ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту від 13.05.2008 року № 0 та зарахувати в погашення зобов»язань (за договором про надання споживчого кредиту від 13.05.2018 року № 0) грошові кошти, зараховані раніше в погашення нарахованої пені. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що нормами пункту 4.1 Розділу 4 Договору про надання споживчого кредиту від 13.05.2018 року № 0 передбачено, що за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов»язань, передбачених цим Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті. Вважає вказану норму договору несправедливою та такою, що порушує його права споживача, оскільки згідно п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі не виконання зобов»язань за договором, а отже вона не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, що передбачені п.6 ст.3, ч.3 ст.6, ч.3 ст.509, ч.ч.1,2 ст.627 ЦК України. Вважає зазначений пункт договору недійсним відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки на момент його вчинення він суперечив актам цивільного законодавства, відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України він не створює юридичних наслідків і є недійсним з моменту його вчинення згідно ч.1 ст.236 ЦК України.

Відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с.23-26). В обгрунтування заперечень проти заявлених позовних вимог вказують, що умови укладеного сторонами кредитного договору, в тому числі оспорюваний пункт, погоджені сторонами, визначені на їх розсуд, ними підписані без будь-яких застережень. Зазначають, що рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 20.07.2010 року з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 13.05.2018 року № 0 в розмірі 607883,56 гривень кредитна заборгованість, 3002,07 гривень пеня, при цьому розмір пені складає 0,49%, а отже розрахунки позивача є необґрунтованими. Посилаються на ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань».

2. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22.10.2018 року провадження у даній справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.14).

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, позивачем відповідь на відзив не подано.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, посилався на викладене в позовній заяві. Не заперечував, що пеня не є витратами за кредитним договором, не вважав за необхідне обґрунтувати наведений в позовній заяві розрахунок.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсягу, посилався на викладене у відзиві на позовну заяву. Доповнив, що позивачем у розрахунку в графі облікова ставка НБУ взято розмір відсотків за користування кредитом, який у наступній графі помножений на два. Зазначив, що пеня не є витратами за кредитним договором.

3. Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права застосовані судом та мотиви їх застосування.

13.02.2008 року АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 уклали договір № 0 про надання споживчого кредиту (а.с.6-9), за умовами якого Банк зобов»язався надати Позичальнику кредитні кошти в сумі 129660 доларів США, а Позичальник зобов»язався повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі (п.1.1.).

Пунктом 4.1. договору № НОМЕР_1 від 13.02.2008 року передбачено, що за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов»язань, передбачених Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку, а саме:

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні;

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті;

- пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент нарахування.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України в редакції чинній станом на 13.05.2008 року).

Договір про надання споживчого кредиту від 13.05.2008 року № 0 між ОСОБА_1 і АКІБ «УкрСиббанк» було підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, в п.3.4.5. Договору сторони визначили сукупну вартість кредиту та Графік його погашення, в тому числі і п.4.1. відповідальність Позичальника за порушення термінів погашення.

Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції чинній на час укладення договору 13.08.2008 року до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими:

1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або

інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом;

2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору

вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача;

3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки;

4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції чинній на час укладення договору 13.08.2008 року визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Зокрема, несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Аналізуючи норму цієї статті Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: порушення принципу добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); спричинення істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків сторін; завдання шкоди позивачеві.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання.

Чинне на час підписання договору від 13.05.2008 року законодавство не містило обмежень щодо визначення розміру пені у договорах споживчого кредитування (таке обмеження в розмірі подвійної облікової ставки НБУ містить ч.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року).

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, пеня не є витратами за кредитом, її не віднесено до бази оподаткування (ст.188 Податкового кодексу України), а є одним з видів забезпечення виконання зобов»язання, в даному випадку по своєчасному поверненню кредитних коштів.

За положеннями ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно до ст.77 ЦПК України належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національний банк України» в редакції чинній на час підписання договору 13.05.2008 року, облікова ставка Національного банку України - виражена у відсотках плата, що береться Національним банком України за рефінансування комерційних банків шляхом купівлі векселів до настання строку платежу по них і утримується з номінальної суми векселя. Облікова ставка є найнижчою серед ставок рефінансування і є орієнтиром ціни на гроші; в редакції чинній на час розгляду даної справи - облікова ставка Національного банку України - один із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів, станом на день укладення договору.

Позивачем не доведено, що визначений в п.4.1. Договорі про надання споживчого кредиту від 13.05.2008 року № 0 розмір пені призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків на шкоду позивачу. Наведений позивачем в позовній заяві розрахунок розміру пені містить лише дані облікової ставки НБУ (% річних) та % річних за Договором, який розраховано позивачем шляхом подвоєння облікової ставки НБУ (% річних) з посиланням на п.7.1 Розділу 7 Договору, згідно якого Позичальник доручив Банку здійснювати договірне списання коштів в певному порядку. Даний пункт Договору визначає порядок списання коштів і не містить порядку розрахунку розміру пені, який би дав змогу суду встановити наявність дисбалансу договірних прав та обов»язків. Зокрема, заочним рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 20.07.2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 13.05.2008 року у сумі 607883,56 гривень (а.с.27-28). Як вбачається із змісту цього рішення заборгованість за кредитом дорівнює 560951,71 гривень, пеня складає 3002,07 гривень, що дорівнює близько 0,54 % від заборгованості за кредитом.

Таким чином, докази несправедливості оспорюваного пункту договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13.05.2008 року відсутні.

Проаналізувавши, дослідивши і оцінивши всі надані сторонами докази в їх сукупності з правовими нормами, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

4. Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Відповідач посилається на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань», статтею 1 якого встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Суд вважає, що даний Закон не може бути застосований до правовідносин, які виникли між сторонами договіру № 0 про надання споживчого кредиту від 13.08.2008 року, оскільки в його преамбулі зазначено, що суб'єктами правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Конституційним Судом України у рішенні від 11.07.2013 року по справі № 1-12/2013 визначено, що в аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозвязку з положеннями статей 1, 3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобовязаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, субєктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності (підприємці).

Надані представником позивача ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.06.2013 року і від 22.03.2017 року (а.с.41-51) в силу ст.82 ЦПК України не приймаються судом до уваги.

Керуючись ст.ст.76-81, 141, 259, 263-266, 273 ЦПК України, ст.ст.3, 203, 509, 549, 551 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача відмовити повністю.

Учасник справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права свободи, інтереси та (або) обов»язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до або через Новозаводський районний суд міста Чернігова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 грудня 2018 року.

Головуючий - суддя Л. Б. Філатова