Справа № 183/5220/17
№ 2/183/749/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -Новомосковська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_4, -

встановив :

17 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому після уточнення позовних вимог защеачає, що він з 1991 року проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з ним до 1996 року мешкали та були зареєстровані: його мати ОСОБА_5, яка померла 20 травня 1994 року та сестра ОСОБА_6, яка померла 19 серпня 2013 року. 14 травня 1996 року, з дозволу усіх проживаючих в квартирі, ОСОБА_6 зареєструвала свою доньку ОСОБА_2 відповідача у справі, яка жодного дня в цій квартирі не мешкала. Позивач просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України, у зв'язку з не проживанням відповідача в спірній квартирі понад шість місяців.

Відповідач у своєму відзиві посилається на те, що вона постійно та періодично мешкає з 21 травня 1996 року в квартирі АДРЕСА_1 (раніше Леніна) в м.Новомосковськ Дніпропетровської області. Позовні вимоги позивача необґрунтовані, оскільки вона не була відсутньою за зареєстрованим місцем свого проживання більше шести місяців, а тому вважає, що підстави для задоволення позову не існує.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги позивача. Пояснив, що обставини щодо не проживання, встановлені актом від 17 жовтня 2017 року про не проживання відповідача без поважних причин в спірній квартирі на протязі 11 років, також підтверджені іншими матеріалами справи. Посилання відповідача на неправомірність та безпідставність акту про не проживання є такими, що спростовуються доказами. Представник відповідача надав пояснення суду про те, що відповідач проживала в РФ, що підтверджується відомостями з міграційної служби про перетин кордону. Пояснення відповідача щодо періодичного проживання в спірній квартирі спростовуються показаннями свідків. Обставини щодо не проживання також підтверджуються показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні, а показання свідків, заявлених для допиту зі сторони відповідача, не підтверджують факт проживання та є сумнівними за змістом. Відповідач за власним бажанням переїхала спочатку на постійне місце проживання в домоволодіння свого чоловіка у село Михайлівка Новомосковського району, а потім переїхала до РФ. Відповідач сама підтвердила факт, що вона періодично мешкає у свого чоловіка в селі Михайлівка, тому, на думку представника позивача, є усі підстави для задоволення позову та визнання відповідача такою що втратила право користування житловим приміщення на підставі ст. 71, 72 ЖК України. У разі визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою, жодним чином не порушить її житлових прав. А права позивача, як мешканця спірної квартири, порушуються з боку відповідача, оскільки, з її дозволу, в квартирі фактично проживають особи, які не набули право користування нею.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та пояснила, що її мати ОСОБА_6 була наймачем квартири АДРЕСА_2 (нині Героїв) в м.Новомосковськ Дніпропетровської області, відповідно до договору найму від 07 грудня 1995 року між ОСОБА_6 та керуючим будинками № 2 житлово-комунального відділу Новомосковського трубного заводу. Мати відповідача ОСОБА_6, яка є рідною сестрою позивача, у 1994 році після смерті їх матері - ОСОБА_5, вимушена була звертатися до ЖКХ з заявами про розподіл особових рахунків, у звязку з тим, що позивач, який постійно мешкав в цій же квартирі та користувався одною житловою кімнатою, відмовлявся сплачувати комунальні платежі. Вона зареєстрована та мешкає постійно та періодично в цій квартирі з 21 травня 1996 року, а з 11.11.1999 року в цій же квартирі разом з нею мешкав її син ОСОБА_7 Пізніше без реєстрації місця проживання в квартирі оселилися також дружина сина ОСОБА_8, та їхні діти ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідач займала одну кімнату, її син з сімєю другу, а позивач третю. Також відповідач періодично мешкала у свого чоловіка в с.Михайлівка Новомосковського району. 18 серпня 2013 року померла мати відповідача ОСОБА_6 21 серпня 2013 року відповідач, як мешканець квартири АДРЕСА_2 (нині Героїв) в м.Новомосковськ Дніпропетровської області, уклала договір № 1216 про надання послуг з утримання будинків та прибудинкової території з КП «Трубник», який є балансоутримувачем цього будинку. На підставі цього договору вона сплачує комунальні платежі. В травні 2015 року у сина ОСОБА_2 було виявлено онкологічне захворювання, тому лікування сина та догляд за ним безпосередньо ліг і на її плечі. 14 серпня 2017 року ОСОБА_7 помер. Щоб якось допомогти онукам відповідач вимушена постійно відїжджати за межі України на заробітки. Однак іншого місця проживання вона не має. Ніколи не була відсутньою за місцем свого проживання більше ніж 6 місяців, а наданий позивачем акт від 17.10.2017, складений старшим інспектором ВК Новомосковської міськради, не вважає доказом свого не проживання за цією адресою більше 6 місяців.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Вказавши на те, що позивачем не доведено факту наявності підстав для застосування положень ст.ст. 71, 72 ЖК України.

Представник третьої особи в судовому засіданні вважав, що Новомосковська міська рада представляє інтереси малолітніх дітей, які фактично проживають у спірній квартирі без реєстрації.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року у справі відкрите провадження.

Цивільна справа у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII.

Ухвалою від 03 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою від 03 квітня 2018 року залучено в якості третьої особи Управління Житлово-комунального господарства та Комунального будівництва Новомосковської міської ради Дніпропетровської області.

Ухвалою від 22 травня 2018 року задоволено клопотання представника позивача. Витребувано з Державної прикордонної служби України відомості про перетин кордону відповідачем.

Ухвалою від 08 серпня 2018 року залучено в якості третьої особи Новомосковську міську раду Дніпропетровської області.

Ухвалою від 15 серпня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника третьої особи про залишення без розгляду цивільної справи.

В судовому засіданні проведено допит свідків позивача: ОСОБА_11. ОСОБА_12 та ОСОБА_13, свідків відповідача: ОСОБА_14, ОСОБА_15. ОСОБА_16, ОСОБА_8

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, показання свідків, дослідивши надані сторонами докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив наступні обставини.

Відповідно до договору найму житлового приміщеннях від 07 грудня 1995 року, акту приймання та передачі квартири, ОСОБА_6 була квартиронаймачем квартири АДРЕСА_2 (нині Героїв) в м.Новомосковськ Дніпропетровської області (а.с. 55-56). 18 серпня 2013 року ОСОБА_6 померла (а.с. 59).

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований в цій квартирі з 31 січня 1991 року по теперішній час; відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована в цій квартирі з 21 травня 1996 року по теперішній час, що підтверджується: довідкою № 5085 Новомосковського виконкому від 10.10.2017; довідкою ЦАС Д/о від 19.12.2017; квартирною карткою обліку; копією паспорта відповідача (а.с. 3-а; 22; 31; 53).

Актом від 08 серпня 2006 року, складеним комісією у складі: головного інженера СКУ «Трубник» ОСОБА_17, техніка ОСОБА_18, паспортиста ОСОБА_19 зазначено про те, що ОСОБА_2 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_6, однак фактично не мешкає в квартирі (а.с. 133)

Актом № 252 від 17.10.2017, складеним старшим інспектором відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради ОСОБА_20, в присутності сусідів ОСОБА_21 та ОСОБА_22, зазначено про те, що гр. ОСОБА_2 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_7, не проживає з 2006 року. Акт складений для надання «комунальних послуг» (а.с. 30).

Актом № 7563 від 28.11.2017, складеним старшим інспектором відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради ОСОБА_23, в присутності сусідів ОСОБА_24 та ОСОБА_14 зазначено про те, що ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (невістка та онуки ОСОБА_2Ю.) мешкають в квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 63, 54, 62, 64- 66).

З копій розрахункових книжок за електроенергію, з газопостачання, теплопостачання, водопостачання та водовідведення, на кв. 9 по пл.Леніна (нині Героїв) вбачається, що вони видані на імя ОСОБА_2, послуги оплачувалися нею ж, згідно квитанції за період 2015-2017 р.р. (а.с. 70-75).

21 серпня 2013 року ОСОБА_2 уклала договір № 1216 з Комунальним підприємством «Трубник», як наймач вищезазначеної квартири (а.с. 94).

З копії довідки № 138 від 02 лютого 2018 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка зареєстрована за адресою: пл.Героїв. 10/9 в м.Новомосковськ Дніпропетровської області періодично проживає без реєстрації за адресою: вул.Шевченка, 42, с.Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області. Будинок належить чоловікові ОСОБА_2 ОСОБА_16 (а.с. 95-96).

Актом № 1623 від 02.04.2018, складеним старшим інспектором відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради ОСОБА_25, в присутності сусідів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 посвідчується, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована та мешкає в квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 124).

З витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань від 05 травня 11.06.2018, вбачається, що за заявою ОСОБА_26 від 05 травня 2018 року внесені відомості про кримінальне правопорушення за № 0000129 за ч. 3 ст. 185 КК України (фабула: у період часу з 26.03.2018 по 30.03.2018 за адресою: пл.Героїв. 10/9 в м.Новомосковськ Дніпропетровської області невстановлена особа викрала майно, яке належить ОСОБА_2Ю.). ОСОБА_2 постановою слідчого визнано потерпілим (а.с. 159-150).

Адміністрацією держприкордонслужби за № 0.184-29937/0/15-18-Вих від 20.07.2018 на ухвалу суду надано витяг з наявної у базі інформації щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_2 у період з 01.01.2016 по 21.05.2018. Так згідно наданої інформації ОСОБА_2 з 15.02.2016 року по 01.02.2018 року здійснювала перетинання державного кордону України з періодичністю раз в місяць та/або два рази на місяць (а.с.180).

З копії заяви ОСОБА_1 про вчинення злочину від 23.07.18, вбачається, що він звернувся до Новомосковського ВП ГУНГ з заявою в якій просить розпочати досудове розслідування стосовно ОСОБА_2 за ст. 383, 384 КК України за дачу завідомо неправдиве повідомлення про злочин та за дачу завідомо неправдивих відомостей (а.с. 184-185).

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що вона є родичкою сторін, а саме двоюрідною сестрою позивача. Стосунки з відповідачкою неприязні. В квартирі АДРЕСА_4 (нині Героїв) в м.Новомосковськ ОСОБА_2 не мешкає з 1996 року. Вона часто приходить до свого двоюрідного брата, готує їжу. Останній раз була в цій квартирі два дні назад, ОСОБА_2 в ній не мешкає.

Свідок ОСОБА_12 показав, що він є рідним братом позивача ОСОБА_1, який мешкає в АДРЕСА_5. Відповідачка його племінниця, яка мешкає в с.Михайлівка Новомосковського району.

Свідок ОСОБА_27 показала, що вона є племінницею позивача та двоюрідною сестрою відповідачки. Останні два роки свідок практично весь час знаходиться в цій квартирі, допомагає своєму дядькові. ОСОБА_8 приводить в квартиру незнайомих людей, які погрожували позивачу. Пояснила, що ОСОБА_2 не мешкає в квартирі 9 по пл.Героїв в м.Новомосковськ з 1996 року, тому як мешкає в с. Михайлівка. Її син помер від онкологічного захворювання. Позивач готовий разом з відповідачем приватизувати квартиру.

Свідок ОСОБА_14 показав, що він мешкає в квартирі АДРЕСА_6. Пояснив, що ОСОБА_2 мешкає з ОСОБА_1 в квартирі № 9 цього ж будинку. Також він бачив племінницю ОСОБА_1 рази 3-4. Останній раз в квартирі № 9 він був два роки назад, умови для проживання нормальні, в квартирі були речі ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_15 показала що вона мешкає в квартирі АДРЕСА_7. Пояснила, що ОСОБА_2 постійно мешкає в квартирі № 9 цього ж будинку, періодично відїжджає на заробітки. Останній раз в квартирі № 9 вона була три-чотири роки назад; в квартирі в коридорі був зроблений ремонт, а також замінена сантехніка. З ОСОБА_2 часто бачиться в підїзді, останній раз бачила її тиждень назад.

Свідок ОСОБА_28 показав, що він є чоловіком відповідача. ОСОБА_2 живе в основному в м.Новомосковську, періодично приїжджає до нього в с.Михайлівку на день-два і потім знову чекає на неї місяць. В квартири разом з його дружиною постійно проживав її син від першого шлюбу, який одружився, мав двох дітей, всі разом вони проживали у спірній квартирі. Після смерті сина ОСОБА_2 допомагає невістці з онуками, один з який являється інвалідом з дитиниства. В селі присадибну ділянку він обробляє сам. До міста приїжджає зрідка. Мати ОСОБА_2 ОСОБА_6 до смерті проживала в с.Михайлівка.

Свідок ОСОБА_8 показала, що вона є невісткою ОСОБА_2, разом з якою мешкає в квартирі АДРЕСА_8. Оселилася в квартирі після одруження з сином відповідача. В шлюбі з сином відповідача народилися двоє дітей, які також мешкають в цій квартирі. В минулому році її чоловік помер від онкологічного захворювання. ОСОБА_2 і під час хвороби ОСОБА_7, і після його смерті, допомагає їй, їздить на періодичні заробітки за межі України.

До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права.

Згідно з чч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Так, частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав та в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Вказаною статтею ЖК України передбачено підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців.

Згідно зі ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення.

В пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 2 від 25.12.1992 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою для відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

За правилами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином за змістом, вказаних норм матеріального права передбачено, що обовязковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є її не проживання в житловому приміщенні понад шість місяців без поважних на те причин.

При цьому початок відліку часу відсутності визначається судом від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність наймача, членів його сімї не потребує згоди інших членів сімї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців.

Суд ретельно дослідив обставини справи, які мають значення для встановлення причин відсутності відповідача в спірній квартирі та не знайшов жодного доказу відсутності ОСОБА_2 в спірній квартирі більше шести місяців, тобто її довготривалої відсутності.

Надані позивачем суду докази у вигляді показів свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, акти комісій, складених за результатами виходу за місцезнаходженням спірної квартири, дають суду підстави вважати, що на момент виходу уповноваженої комісії та на момент перебування свідків у квартирі, відповідач дійсно постійно не проживала в спірному житловому приміщенні.

В той же час як акт за 2006 рік, так і акт за 2017 рік не мають в собі відомостей щодо мешкання в означеній квартирі інших мешканців, зареєстрованих, чи таких, що мешкають без реєстрації; наявність та/або відсутність особистих речей будь-кого, а тому в розумінні доказів того, що в даному житловому приміщенні проживають чи не проживають будь-які особи, є неналежними.

Витяг з наявної у базі інформації щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_2 у період з 01.01.2016 по 21.05.2018. містить в собі відомості щодо періодичного перетинання ОСОБА_2 з 15.02.2016 року по 01.02.2018 року державного кордону України, при цьому періоди виїзду не перевищували строку 6 місяців. Доказів наявності іншого житла у власності відповідача суду не надано, як не надано суду і доказів зловживання відповідачем правом на житло, використанням житла не за призначенням, відсутності тимчасовості такого виїзду. За таких обставин підстав для задоволення позову на підставі положень ст.72 ЖК України суд не вбачає, і в задоволенні позову належить відмовити.

Оцінюючи посилання позивача на не сплату комунальних послуг відповідачем, суд зазначає, що суд вирішує позов лише в межах позовних вимог, в той час як така підстава, як систематична несплата комунальних послуг та наявність заборгованості, не є підставою для зверненням з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування, а є підставою для звернення з позовом про стягнення заборгованості.

Вирішуючи питання про судовий збір, суд виходить з положень ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 128, 141, 223, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2, третя особа - Новомосковська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Сорока О.В.