КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 761/30977/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1661/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

4 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3, треті особи: Третя Київська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування на частину будинку,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування на ? частину приватного будинку, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що його батьками за час перебування в шлюбі збудовано будинок АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 року померли батьки його та ОСОБА_3 мати і батько відповідно, після смерті яких відкрилась спадщина, до складу якої входить зазначений будинок.

За життя батьком було складено заповіт на користь позивача та відповідача, за яким спадкодавець визначив, що частки кожного із спадкоємців є однаковими.

Зазначив, що оформити спадщину в позасудовому порядку, позивач позбавлений можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на цей будинок, також мали місце розбіжності в написанні його прізвища в паспорті громадянина України та в заповіті батька, з урахуванням особливостей перекладу прізвища з російської на українську мови. Крім того, на думку позивача, його рідна сестра - ОСОБА_3 вважає, що частки спадкоємців у спадковій масі після смерті батьків не є рівними, а тому позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом.

У зв'язку із викладеним, просив суд, з врахуванням уточнених позовних вимог, визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1, яка складається з 1/6 частки після смерті матері ОСОБА_5 та 2/6 частин після смерті батька ОСОБА_6.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на ? частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, - зазначена частина складається з 1/6 частини цього будинку, в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_5; 2/6 частини будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, батьками позивача та відповідача ОСОБА_3 є: ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

17 листопада 1995 року ОСОБА_6 складений заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 2с1500, згідно з яким на випадок смерті належний ОСОБА_6 легковий автомобіль марки ВАЗ 21061, 1984 року випуску він заповів ОСОБА_7, а житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по провулку Щусєва, 9 у м. Києві, та речі домашньої обстановки та вжитку заповів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у рівних частинах кожному.

9 січня 2007 року позивач звернувся до Третьої Київської державної нотаріальної контори із заявою № 25 про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_6

30 січня 2007 року до Третьої Київської державної нотаріальної контори звернулася відповідач ОСОБА_3 із заявою № 232 про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_6

Згідно відповіді на запит державного нотаріуса Третьої Київської державної нотаріальної контори від 20 червня 2007 року № 2304/2-15 за даними Книг реєстрації КП «Київське міське бюро цинічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» цілий будинок по АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрований за ОСОБА_6 на підставі договору на право забудови у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченої Третьою Київською державною нотаріальною конторою 29 листопада 1949 року, акта приймання будинку, затвердженого рішенням виконкому Шевченківської районної ради від 27 травня 1974 року № 621.

28 травня 2013 року позивач звернувся до Третьої Київської державної нотаріальної контори із заявою № 288 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по АДРЕСА_1.

Державний нотаріус Третьої Київської державної нотаріальної контори листом № 1138/02-14 18 травня 2013 року відмовив ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з тим, що ним не надано правовстановлюючий документ на житловий будинок по АДРЕСА_1, оформлений належним чином.

15 серпня 2014 року державний нотаріус Третьої Київської державної нотаріальної контори вдруге відмовив листом № 1504/02-14 позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з розбіжностями в написанні прізвищ, зокрема, у заповіті від імені ОСОБА_6, посвідченому Третьою Київською державною нотаріальною конторою від 17 листопада 1995 року за реєстровим № 2с-1500, вказано спадкоємця «ОСОБА_7.», а у паспорті громадянина ОСОБА_4 серії НОМЕР_1, виданому Шевченківським РУ ГУ МВС України від 19 грудня 1996 року, вказано прізвище «ОСОБА_4.».

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2014 року. встановлено факт, що ОСОБА_4 за свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 24 березня 1949 року та ОСОБА_4 за паспортом громадянина України серії НОМЕР_1, виданим Шевченківським РУ ГУ МВС України у місті Києві від 19 грудня 1996 року, є однією і тією ж особою; ОСОБА_4 є рідним сином ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Київської міської ради, треті особи: Головне управління юстиції в місті Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 квітня 2017 року в частині задоволення позову - скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині: визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції констатовано, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2011 року по цивільній справі № 2-3321/11, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2012 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2012 року відмовлено у відкритті касаційного провадження, встановлено, що домоволодіння за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_6 та ОСОБА_5, та, з врахуванням тієї обставини, що частки у спільному сумісному майні подружжя є рівними, виходячи з вимог законодавства, що діяло на момент виникнення відповідних правовідносин, на момент відкриття спадщини після померлої ОСОБА_5, останній належала 1/2 частина спірного нерухомого майна.

Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями за законом були її чоловік - ОСОБА_6, та діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які фактично прийняли спадщину після смерті спадкодавця, яка складала по 1/6 частині зазначеного будинку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо ке випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат», на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Згідно зі ст. 69 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

У відповідності з п.п. 4.15, п.п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України від 22 лютого 2012 року № 296/5, яка є чинною на час розгляду справи, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу належить ? частина вищезазначеного будинку як спадкоємцю за законом та заповітом.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що позивачем змінено і підставу, і предмет позову, що не передбачено нормами ЦПК України, які діяли на момент подання уточненої позовної заяви з огляду на наступне.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні позовної заяви в перше та при подальшому уточненні позовних вимог, позивачем заявлялась вимога про визнання права власності на частину будинку по АДРЕСА_1. Обставиною на якій ґрунтується позов в обох випадках є відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів.

Таким чином, позивачем фактично уточнено позовні вимоги, доповнено вимогою про визнання права власності на 1/6 частину вищезазначеного будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 916/1764/17

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 6 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді