Справа № 454/1619/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

за участю секретаря Коваль Р.В.

із участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_3,

представника третьої особи Шевчук М.М., ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, з участю третьої особи органу опіки та піклування Сокальської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_5 з участю третьої особи Органу опіки та піклування Сокальської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі до 06.11.2008 року. Від подружнього життя у них народився син, який ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначає, що шлюбні відносини між ними не склалися, а відтак 06.11.2008 році рішенням Сокальського районного суду Львівської області шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу, відповідач припинив підтримувати будь-які стосунки із своїм сином, свідомо ігноруючи свої батьківські обов»язки, не проявляє щодо нього батьківської турботи та піклування, не цікавиться його життя, розвитком та станом здоров»я, не відвідує його за постійним місцем його проживання, не бере участі у його вихованні. Відповідач обмежився сплатою мізерних аліментів, які сплачує відповідно до рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10.10.2008 р. у справі №2-853/08 на утримання сина в розмірі 260 гривень. Зазначає, що у 2013 році вона створила нову сім»ю, одружившись з ОСОБА_7, про що свідчить актовий запис №136 у відділі ДРАЦС Сокальського РУЮ. У шлюбі у них народився син ОСОБА_8. ІНФОРМАЦІЯ_2 Теперішній її чоловік ОСОБА_7 взяв на себе турботи про її сина ОСОБА_6 від першого шлюбу, а саме займається його вихованням, забезпечує його усім необхідним для нормального розвитку дитини, дбає про нього, несе всі витрати по організації навчання, всебічного розвитку та організації дозвілля і відпочинку. А відтак, син вважає його своїм рідним батьком. У зв»язку із досягненням дитини віку десяти років вона перед зверненням до суду з позовом про позбавлення батьківських прав розповіла сину, про те, що ОСОБА_7 не є його рідним батьком, на що син ОСОБА_6 відповів, що іншого батька він не знає, а його батько є ОСОБА_7 з яким він проживає і якого він любить. Вказує на те, що після розірвання шлюбу відповідач лише двічі бачив сина, орієнтовно востаннє у 2011 році, проте до нього не підійшов та не спілкувався з ним. А тому на підставі вищенаведеного вважає, що відповідач свідомо не виконує своїх обов»язків по вихованню дитини, а такі здійснює вона та її чоловік, а тому просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_6. Крім того з врахуванням того, що відповідач зобов»язаний утримувати сина, просила змінити розмір аліментів на його утримання, які стягуються з ОСОБА_5 на її користь на утримання сина ОСОБА_6, згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10.10.2008 року у справі №2-853/08 в розмірі 260 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття на 1/4 частину всіх видів його заробітку, але не менше як 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Ухвалою від 04.12.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5, з участю третьої особи Органу опіки та піклування Сокальської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів в частині вимог щодо зміни розміру аліментів - залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала. В обґрунтування доводів навела аналогічні, які викладені у позовній заяві. Додатково зазначила, що відповідач по справі після розірвання шлюбу не приймає участі у вихованні сина, не вітає з днем народженням, не відвідує сина і не забезпечує його усім необхідним. Цей обов»язок на себе взяв її теперішній чоловік ОСОБА_7, який став батьком для її сина. ОСОБА_10 дбає за її сина, приймає активну участь у його вихованні, відвідує усі заходи, в яких ОСОБА_6 приймає участь. При тому зазначила, що ніколи не чинила перешкод відповідачу у спілкуванні з сином. Пояснила також те, що син дуже любить її теперішнього чоловіка та називає його татом і просить її, щоб він мав таке ж прізвище як його молодший братик та тато ОСОБА_1, а не ОСОБА_5, а також, щоб був по батькові ОСОБА_11, а не ОСОБА_6. Крім того її чоловік бажає усиновити сина, оскільки дуже його любить і не робить різниці між ним та меншим сином. Додатково позивачка в судовому засіданні пояснила, що коли сину виповнилося десять років, то вона йому розповіла, що у нього є інший батько, на що син сказав, що його рідним татом був і буде тато ОСОБА_7 і іншого тата він знати не хоче. А тому на підставі вищенаведеного просила суд її позовні вимоги задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_6.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2 висловила аналогічну позицію своєї довірительки та наполягала на задоволенні позову, доводячи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків по утриманні та вихованні сина. Відповідач на протязі десяти років не з»являвся до дитини, не дбав про нього, не турбувався про його здоров»я. Дитина ніколи не знала про існування батька. Просила суд врахувати вказане при винесенні рішенні та позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги позивачки не визнав. Надав пояснення, що любить свого сина та хоче з ним бачитися. Крім того, зазначив, що після розірвання шлюбу у них з відповідачкою склалися неприязні відносини і відповідачка просила його не навідуватися до дитини та не травмувати його так як в неї появився інший чоловік, з яким вона зареєструвала шлюб. Він намагався зустрітися з сином, подавши до органу опіки і піклування відповідну заяву про визначення часу і днів побачення з сином, проте в категоричній формі позивачка заборонила дзвонити і бачитися з сином. Тому він поїхав за кордон на заробітки та припинив спілкування з сином. Визнав факт, що до школи не навідувався та не вітав дитину з святами, проте передавав кошти дитині через свого рідного брата, який є хресним батьком дитини. Дозвіл на виїзд за кордон не давав позивачці так як боявся, що вона вивезе дитину за кордон та більше на Україну не повернеться. Просив суд не позбавляти його батьківських прав відносно його сина ОСОБА_6.

Представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя та надав нотаріально засвідчену заяву про дозвіл на виїзд за кордон малолітньому ОСОБА_6 у супроводі матері ОСОБА_1 на термін до 22.11.2022 року. Крім того представник зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. На підставі наведеного просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник органу опіки і піклування Сокальської РДА Шевчук М.М. в судовому засіданні підтримала висновок №1979/01-11 від 02.10.2018, яким орган опіки і піклування вважає за недоцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 показала, що відповідач є її колишнім чоловіком у шлюбі з яким у них народився син ОСОБА_6. Зазначила, що будучи ще вагітною відповідач змушував її перервати вагітність, оскільки не хотів, щоб вона народжувала від нього дитину. Проте вона прийняла для себе рішення, що переривати вагітності вона не буде, а народжуватиме дитину. Після укладення шлюбу та народження дитини, вони разом проживали у будинку її свекрухи ОСОБА_12 Життя з відповідачем було жахливим і нестерпним. Одного разу її свекруха перебуваючи у стані алкогольного сп»яніння вигнала її разом з маленьким сином, якому в цей час було лише чотири місяці з свого будинку. Відповідач не захистив їх та не заперечив проти волі його матері. Звідси вона переїхала проживати до будинку своїх батьків. Зазначила, що після цього конфлікту вона навіть не змогла забрати своїх речей та дитини, а лише згодом свекруха всі її речі та дитини виставила в поліетиленових мішках за межі її будинку та попередила, щоб її ноги на подвір»ї не було. Після зміни її проживання вона все ж таки хотіла, щоб відповідач спілкувався з їх сином і щоб син мав та знав свого батька, проте відповідач припинив будь яке спілкування з сином та перестав дбати його, відвідувати, втратив будь який зв»язок з дитиною. Крім того, коли вона гуляла з дитиною вона бачила відповідача, який відвертав голову і робив вигляд, що не знає а ні її, а ні сина. Після укладення шлюбу з ОСОБА_7 вона переїхала проживати до його помешкання і він повністю взяв обов»язок батька по вихованню відносно її сина ОСОБА_6. Син полюбив її чоловіка як рідного батька і почав називати його татом. ОСОБА_10 дбає про її сина. Забезпечує усім необхідним, відвідує школу, цікавиться його успіхами, водить його на різні гуртки, приймає активну участь у житті дитини. Пізніше коли син підріс, то він спитав її чому в нього є інше прізвище, оскільки його тато, молодший брат та вона мають прізвище ОСОБА_7, а у нього прізвище ОСОБА_12 і також, що він хоче бути на прізвищі ОСОБА_7. Відповідно, вона йому розповіла, що у нього є інший батько, на що син відповів, що він знає лише свого тата ОСОБА_7, якого він любить і про іншого чути він не хоче.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав суду, що є чоловіком позивачки по справі. З часу розлучення дружини з ОСОБА_5 вони почали проживати разом, а згодом одружилися. Від першого шлюбу у позивачки є син ОСОБА_6, який проживає разом із ними. З ОСОБА_6 у нього склалися дуже приязні відносини, він його любить, а дитина в свою чергу називає його татом. Також зазначив, що він старається, щоб ОСОБА_6 був забезпечений усім необхідним, він дбає за його розвиток, організовує його дозвілля. Вільний час присвячує йому та молодшому сину ОСОБА_8, який народився у шлюбі з позивачкою. Крім того, вказує на те, що ОСОБА_6 дізнавшись, про свого біологічного батька просив його, отримати прізвище ОСОБА_6 та по батькові ОСОБА_6. Додатково повідомив суд, що має намір усиновити ОСОБА_6. При тому показав суду те, що жодної участі у вихованні сина ОСОБА_6 батько ОСОБА_5 не приймає. Йому відомо, що його дружина жодних перешкод у спілкуванні та вихованні дитини не чинила і не чинить. Батько ОСОБА_5 до дитини не навідується і ніколи не цікавився його життям та здоров»ям.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала суду, що позивачка є її колишньою невісткою з якою вони перебувають у ворожих стосунках. Зазначила, що дуже любить внука ОСОБА_6 та не хоче, щоб позивачка позбавляла батьківських прав її сина. Крім того вказує на те, що невістка не дозволяє бачитися її сину ОСОБА_13 і їй з внуком, та однією ниткою у спілкуванні дитини є її молодший син, який є хресним батьком ОСОБА_6. Час від часу вона та відповідач купували одяг та іграшки дитині, проте позивачка повертала ці речі виставляючи їх на вулицю.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що близькою подругою позивачки з якою дружить більше 20 років і знає її сім»ю. ОСОБА_6 вона знає з народження і їй відомо про всі події, які відбувалися в сім»ї. Після розлучення позивачки з ОСОБА_5, останній ніколи не навідувався до дитини, ніколи його не забезпечував і не цікавився його життям. Пригадує випадок, коли ОСОБА_6 був зовсім маленький то вона разом з позивачкою та ОСОБА_6 гуляли і побачили відповідача, проте він опустив голову і не признався, ані до дитини, ані до позивачки. Також пригадує, що коли дитині ще не було одного року, вона була у гостях у позивачки і в цей час прийшов відповідач, який приніс речі для дитини. Це було один лише раз коли вона бачила відповідача. Ій відомо, що позивачка ніколи не чинила перешкод у побаченнях сина з рідним батьком. Крім того показала суду, що ОСОБА_6 має щасливу сім»ю, вітчима ОСОБА_7 він називає татом. ОСОБА_10 дбає за ОСОБА_6 як рідний батько, забезпечує його та дарує йому батьківську любов. Зазначила також те, що вона часто спілкується з ОСОБА_6 і недавно він їй радісно повідомив, що найближчим часом у нього зміниться прізвище і він буде на прізвище ОСОБА_7.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що є подругою позивачки та знає дитину ще з народження. Вихованням сина займалася лише позивачка та її чоловік ОСОБА_7. Дитина живе в прекрасній сім»ї, де мати та вітчим за нього дбають та його люблять. З народження дитини відповідач не приймав жодної участі у вихованні сина та їй відомо, що жодного разу його не провідував.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що є подругою позивачки, з якою познайомилася тоді, коли ОСОБА_6 було приблизно два роки. За період їхньої дружби вона жодного разу не бачила відповідача і не чула, щоб він приходив до дитини. ОСОБА_6 завжди говорить лише про свого вітчима, як про свого тата.

Допитаний в судовому засіданні малолітній свідок ОСОБА_6 показав, що живе з мамою ОСОБА_1 та татом ОСОБА_7 і молодшим братом ОСОБА_6. У них склалися відносини з вітчимом як сина з батьком. Недавно мама йому розповіла що тато ОСОБА_7 не є його рідним батьком, а також те, що його рідним батьком є ОСОБА_5. Зазначив, що спочатку в такі слова не повірив, бо вважає ОСОБА_7 своїм батьком. Проте на його день народження 16.08.2018 році до нього зателефонував його хресний тато і привітав його з днем народження, а після привітання передав телефон іншому чоловікові. ОСОБА_7 чоловік представився його татом і захотів його побачити, щоб привітати, проте вони не зустрілися, бо в цей час він святкував день народження з батьками у м. Львів. Ще йому відомо зі слів матері, що цієї осені, тато приходив один раз до школи, але він був відсутній у цей день у школі, так як хворів. Більше тато до нього не дзвони та не приходив. Пояснив суду, що не знає як виглядає його справжній тато. Хоче бути на прізвищі ОСОБА_7 і бути по батькові ОСОБА_11, оскільки любить свого тата і хоче, щоб ОСОБА_7 став йому татом, щоб мама не просила документів на виїзд його за кордон. Тиждень назад до нього до школи приходила баба, яка принесла йому солодощі, проте він їй сказав, що брати нічого не буде.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з лютого 2007 року.

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1

З оглянутої в судовому засіданні копії свідоцтва про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_1 встановлено, що батьками малолітньої дитини є ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 06.11.2008 р. шлюб між сторонами розірвано та повернено позивачці дошлюбне прізвище ОСОБА_1.

Відповідно до рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10.10.2008 року було вирішено стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 аліменти в розмірі 260 гривень щомісячно на дитину починаючи з 06.06.2008 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 встановлено, що 02.08.2013 р. було укладено шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_18 та після державної реєстрації шлюбу змінено прізвище позивачки з ОСОБА_1 на ОСОБА_7.

Згідно довідки про склад сім»ї №2730 від 04.06.2018 року виданої КП «Сокальжитлокомунсервіс» встановлено, що за адресою в АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_7 (власник), ОСОБА_6 (пасинок) ОСОБА_6 (син), ОСОБА_1 (дружина).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім»ї від 04.06.2018р., виданого Сокальською міською радою, встановлено, що за адресою в АДРЕСА_1, проживає ОСОБА_1 разом з- чоловіком ОСОБА_7 та двома дітьми. Сім»я проживає у двохкімнатній квартирі, умови проживання є добрими і діти забезпечені усім необхідним.

Відповідно до характеристики наданої Сокальською загальноосвітньою школою 1-3 ступенів № 4 на дитину ОСОБА_6 встановлено, що такий навчається у даній школі. ОСОБА_6 за час навчання зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний та уважний учень. Бере активну участь у громадському житті школи та класу. Мама ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_7 постійно цікавляться навчанням сина та охоче співпрацюють з вчителями. Беруть активну участь у житті класу та школи, приділяють належну увагу вихованню сина. Класний керівник ОСОБА_19 у характеристиці зазначила, що біологічний батько ОСОБА_5 за чотири роки навчання дитини у школі жодного разу не приходив та шкільним життям ОСОБА_6 не цікавився.

Згідно копії довідки ТзОВ «Євро-Дах» №18/08/02 від 01.08.2018 року виданої на ім»я ОСОБА_7 встановлено, що він працює у даному товаристві і займає посаду менеджера зі збуту з 01.10.2010 року.

Відповідно до характеристики на ОСОБА_5 виданої ДП «Датський Текстиль» від 15.08.2018 року вбачається, що ОСОБА_5 виконував трудові функції оператора в»язально-прошивного устаткування в»язальної дільниці у ДП «Датський Текстиль» з 25.11.2011 року по 16.03.2018 року. За даний період ОСОБА_5 зарекомендував себе як дисциплінований працівник, користувався авторитетом у колег, уникав конфліктних ситуацій.

В судовому засіданні відповідач повідомив суд, що на даний час із займаної посади він звільнився.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17.08.2018р., виданого Сокальською міською радою, встановлено, що за адресою в АДРЕСА_2, проживає ОСОБА_5 разом з матір»ю та братом. Умови проживання є добрими. Зі слів сусідів характеризується позитивно. На даний час відсутній за місцем проживання, так як поїхав за кордон до свого брата.

Згідно висновку органу опіки та піклування Сокальської районної державної адміністрації №1979/01-11 від 02.10.2018 року визнано за недоцільне позбавити ОСОБА_5 батьківських прав, відносно його малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 вказаної Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Пункти 94 - 102 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява №10383/09 ): при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по - перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним .

В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. принцип 6, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові, розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні під час розгляду справи і в тому числі із часу перебування цивільної справи у суді з червня 2018 року, відповідач ОСОБА_5, просто заперечуючи позов ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, крім банального невизнання позову жодним іншим чином не мотивував своєї позиції ні власними поясненнями, ані іншими доказами як це передбачено Законом; під час провадження справи зовсім не змінив своєї поведінки і не вчинив жодних дій по відношенню до дитини, щоб суду показати, що позбавлення його батьківських прав може якимось чином зашкодити інтересам дитини, що це порушує його власні інтереси, а за основне, - що він усвідомив власний обов'язок по вихованню дитини.

Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі письмових доводів, пояснень свідків; зокрема із пояснень самого малолітнього свідка ОСОБА_6, який повідомив суд, що ніколи не бачив свого біологічного батька і не знав про його існування, а також те, що любить свого батька ОСОБА_10 та хоче бути на його прізвищі та по батькові.

Враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов його життя, повного та всебічного розвитку, та зважаючи на те, що дитина проживає у повноцінній сім»ї, мати і вітчим його люблять та дбають про нього, даючи йому все необхідне для нормального розвитку, а також враховуючи поведінку відповідача, який протягом десяти років не цікавився взагалі дитиною, лише після пред»явлення позивачкою даного позову до суду, висловив своє бажання приймати участь у житті дитини.

Вищенаведене дає підстави суду вважати, що позов ОСОБА_1 є підставний і такий, що підлягає задоволенню із роз'ясненням відповідачу ОСОБА_5 можливості відповідно до ст. 169 СК України поновити батьківські права у разі зміни поведінки та, коли відпадуть обставини, що, були підставою для позбавлення його батьківських прав.

Судові витрати при вирішенні цивільного спору підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України, зокрема слід присудити стягнути з відповідача в користь позивача суму сплаченого судового збору при зверненні до суду в розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5. батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1..

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Позивач : ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання : АДРЕСА_2.

Третя особа: орган опіки і піклування Сокальської РДА, адреса: вул.Шептицького, 26 м. Сокаль, Львівська область.

Головуючий: Т. В. Струс