Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 1516/5174/2012
Провадження № 2-р/506/1/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про відмову в роз'ясненні судового рішення

06.12.2018 року с.м.т. Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Чеботаренко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Паламарчук М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в с.м.т. Окни заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.02.2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ВАТ «Державний ощадний банк України» про визнання договору «відновлювальної кредитної лінії №08-1» від 04.03.2008 року недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

10 вересня 2018 року до Ананьївського районного суду Одеської області надійшла зазначена заява ОСОБА_1

17 жовтня 2018 року Ананьївським районним судом Одеської області направив справу за зазначеною заявою до Котовського міськрайонного суду Одеської області, для розгляду за підсудністю.

28 листопада 2018 року Котовським міськрайонним судом Одеської області зазначена справа направлена для розгляду до Красноокнянського районного суду Одеської області, у звязку з неможливістю утворити склад суду для розгляду даної заяви.

Згідно автоматизованого розподілу, зазначена справа розподілена на суддю Чеботаренко О.Л. та відповідно до вимог ст.32 ЦПК України, ухвалою від 29.11.2018 року прийнята до провадження.

Заява ОСОБА_1 обгрунтована тим, що Котовським міськрайсудом Одеської області 19.02.2013 року ухвалено рішення про часткову відмову позивачу ОСОБА_2 у позові про визнання «Договору відновлювальної кредитної лінії №08-1» від 04.03.2008 року недійсним з моменту укладення, стягнення матеріальної та моральної шкоди, вказуючи у мотивувальній частині, що оспорюваний кредитний договір є неукладеним та посилаючись на п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №6 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Однак у резолютивній частині рішення не вказав про наявні підстави вважати такий правочин нікчемним, як того вимагає судова практика. Таке вільне незрозуміле тлумачення резолютивної частини судового рішення призводить до неоднозначних трактувань наслідків недійсності (нікчемності) сторонами судового процесу, як то стосовно Договорів іпотеки похідного (вторинного) характеру по забезпеченню неіснуючого зобовязання. Цей аспект заявник вважає надзвичайно важливим, оскільки ВАТ «Ощадбанк», визнаючи такий позов, застосував обман (замовчуючи підстави нікчемності) нараховував відсотки, штрафні санкції та пеню за неіснуючим в природі правочином та використовує цю обставину для обгрунтування позовів про звернення стягнення на предмет іпотеки. Хоча у матеріалах справи є наявні копії похідних (вторинних) забезпечувальних договорів іпотек, суд не дослідив їх, не надав їм матеріально-правову оцінку і взагалі жодним словом не вказав про їх існування і про законність укладання таких договорів, подальшу «чинність» у майбутньому. Незрозумілість і неповнота прийнятого судом рішення полягає у тому, що суд вказуючи, що «Таким чином оспорюваний кредитний договір є неукладеним» не неоднозначно не вказав у резолютивній частині про «нікчемність» з моменту так званого укладання/неукладання з наступними наслідками в часі, як того просив позивач» та/або «недійсність/дійсність» з наслідками (якими?)» оспорюваного «Договору відновлювальної кредитної лінії №08/1» від 04.03.2008 року, а також «наявність/відсутність» грошових зобовязань для громадянина ОСОБА_2 перед банком за цим «договором». Вимога позивача ОСОБА_2 про визнання оспорюваного договору з моменту вчинення (тобто з певного часу, що вказує на підстави нікчемності) не розглянута судом, а суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Заява про ухвалення додаткового рішення може бути подана до закінчення строку на виконання рішення. Тому ОСОБА_1 просив розяснити вищевказане рішення з вказівкою у резолютивній частині про «нікчемність» з моменту так званого укладення/неукладення з наступними наслідками в часі, як того просив позивач» та/або «недійсність/дійсність» з наслідками (якими?) оспорюваного «Договору відновлювальної кредитної лінії №08-1» від 04.03.2008 року, а також «наявність/відсутність» грошових зобовязань для громадянина ОСОБА_2 перед банком за цим «договором».

Справа розглянута судом без виклику учасників справи, що відповідає вимогам ч.3 ст.271 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд розяснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Про розяснення або відмову у розясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

У роз'ясненнях, викладених у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", вказано, що відповідно до ст. 221 ЦПК роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Так, рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 лютого 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ВАТ «Державний ощадний банк України» про визнання договору «Відновлювальної кредитної лінії №08-1» від 04.03.2008 року недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 228 грн. та грошову компенсацію в порядку відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 2000 грн., в іншому відмовлено /т.1 а.с.115-117/.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.08.2013 року вищевказане рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області залишено без змін /т.1 а.с.160-161/.

У заяві заявник просить розяснити судове рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 лютого 2013 року з вказівкою у резолютивній частині про «нікчемність» з моменту так званого укладення/неукладення з наступними наслідками в часі, як того просив позивач та/або «недійсність/дійсність» з наслідками (якими?) оспорюваного «Договору відновлювальної кредитної лінії №08-1» від 04.03.2008 року, а також «наявність/відсутність» грошових зобовязань для громадянина ОСОБА_2 перед банком за цим «договором».

Так як рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.02.2013 року, яке ухвалою апеляційного суду Одеської області залишено в силі, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання договору «Відновлювальної кредитної лінії №08-1» від 04.03.2008 року недійсним, то підстави для розяснення зазначеного судового рішення в частині моменту, з якого договір є дійсним/недійсним та відповідних наслідків - відсутні.

Крім того, заявник фактично просить змінити зміст резолютивної частини судового рішення, що при розясненні судового рішення, відповідно до ч.1 ст.271 ЦПК України, не допускається.

При цьому рішення, про розяснення якого просить заявник, ухвалене Котовським міськрайонним судом Одеської області, у звязку з чим, виходячи з розяснень, викладених у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", зазначене рішення не може розяснюватись суддею Красноокнянського районного суду Одеської області Чеботаренко О.Л.

До того ж, слід зауважити, що в обгрунтування заяви про розяснення судового рішення заявник посилається на те, що вимога позивача ОСОБА_2 про визнання оспорюваного договору недійсним з моменту вчинення не розглянута судом, у звязку з чим суд може ухвалити додаткове рішення.

Разом з тим, ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 16 серпня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ВАТ «Державний ощадний банк України» про визнання договору «Відновлювальної кредитної лінії №08-1» від 04.03.2008 року недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено на підставі ч.3 ст.270 ЦПК України. Зазначена ухвала набрала законної сили /а.с.13/.

Так, ч.3 ст.270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове рішення в тому самому складі.

Тобто фактично заявником повторно подана заява про ухвалення додаткового рішення до суду, який вказане рішення не ухвалював.

Виходячи із вищенаведеного, підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст.271, 260, 354 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про розяснення рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.02.2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ВАТ «Державний ощадний банк України» про визнання договору «відновлювальної кредитної лінії №08-1» від 04.03.2008 року недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Відповідно до п.п.15.5) п.1 Перехідних положень ЦПК України, на ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Красноокнянський районний суд або безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 10 грудня 2018 року.

Суддя ОСОБА_3