КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 757/32330/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/824/1116/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

4 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 1 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про припинення договору іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору про припинення договору іпотеки, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 27 жовтня 2009 року між сторонами укладено кредитний договір № 02/980/К/033, згідно з яким банк надав ОСОБА_5 кредит у сумі 3 161 536,69 грн. з кінцевим строком погашення кредиту 26 жовтня 2010 року, а відповідач зобов'язувалася повернути кредит та сплачувати щомісячно, протягом перших 7 календарних днів, за користування кредитом 26% річних.

26 жовтня 2010 року, 25 жовтня 2011 року, 24 жовтня 2012 року, 23 жовтня 2013 року, 14 листопада 2013 року сторонами укладені додаткові угоди до кредитного договору, якими строк користування кредитом продовжено до 4 вересня 2014 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 27 жовтня 2009 року сторонами укладено договір іпотеки №02/033/980/001, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. за № 1743, відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

26 квітня 2013 року представником ПАТ «Старокиївський банк» Данильченко Н.М., яка діяла на підставі довіреності, всупереч інтересам банка, укладено з ОСОБА_5 договір про припинення договору іпотеки, оскільки договір іпотеки є похідним від кредитного договору, укладений для його забезпечення, і заборгованість відповідача перед Банком за кредитним договором станом на 31 серпня 2015 року складає 7 888 597,13 грн.

У зв'язку із викладеним, просив суд визнати недійсним договір про припинення договору іпотеки, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. від 26 квітня 2013 року за реєстровим номером 359, з підстави, передбаченої ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 1 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір про припинення договору іпотеки, укладений 26 квітня 2013 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи, суд вирішив питання про його права та обов'язки, не притягнувши його до участі у справі як власника спірного майна, чим позбавив його можливості надати свої доводи та заперечення проти позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2009 року між ПАТ «Старокиївський банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 02/980/К/033, згідно з яким Банк надав відповідачу кредит у сумі 3 161 536,69 з кінцевим строком погашення кредиту 26 жовтня 2010 року, а відповідач зобов'язувалася повернути кредит та сплачувати щомісячно, протягом перших 7 календарних днів, за користування кредитом 26% річних.

26 жовтня 2010 року, 25 жовтня 2011 року, 24 жовтня 2012 року, 23 жовтня 2013 року. 14 листопада 2013 року сторонами укладені додаткові угоди до кредитного договору, якими строк користування кредитом продовжено до 4 вересня 2014 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27 жовтня 2009 року сторонами укладено договір іпотеки №02/033/980/001, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. за № 1743, відповідно до котрого в іпотеку передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Також з матеріалів справи вбачається, що 26 квітня 2013 року представником ПАТ «Старокиївський банк» Данильченко Н.М., яка діяла на підставі довіреності, укладено з відповідачем ОСОБА_5 договір про припинення договору іпотеки, згідно з яким: розірвано Договір іпотеки №02/033/980/001, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. 27 жовтня 2009 року за № 1743, знято заборону, накладену на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 48,10 квадратних метрів та житловою площею 31,40 кв.м., яка зареєстрована в реєстрі за №1744 та зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон за № 9186505 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ІвановимП.Ю. 27 жовтня 2009 року, вилучено з реєстру іпотек квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 48,10 квадратних метрів та житловою площею 31,40 кв.м, що належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу. посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. 4 квітня 2007 року та за реєстровим в реєстрі за №1406.

Заборгованість відповідача перед Банком за кредитним договором станом на час укладення оспорюваного договору, 26 квітня 2013 року, складала 5 900 033,81 грн. в тому числі по сумі кредиту у розмірі 3 161 536,69 грн., по сумі нарахованих несплачених процентів у розмірі 738 497,12 грн.

Заборгованість відповідача перед Банком за кредитним договором станом на 31 серпня 2015 року складає 7 888 597,13 грн. в тому числі по сумі кредиту - 3 161 536,69 грн. по сумі нарахованих несплачених процентів - 4 727 060,44 грн.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. З ст. 215 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір іпотеки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Іпотека має похідний від основного зобов'язання характер і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час укладення договору про припинення договору іпотеки основне зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором, у забезпеченні виконання якого укладено договір іпотеки, відповідачем не виконане і за відповідачем рахувалась заборгованість за кредитним договором.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 квітня 2013 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Старокиївський банк» укладено договір про припинення договору іпотеки.

В той же день - 26 квітня 2013 року ОСОБА_5 і ОСОБА_8 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 58-61).

Визнавши оспорений правочин недійсним, суд першої інстанції фактично позбавив ОСОБА_8 права на його власність - квартиру АДРЕСА_1.

Вказаний факт дає підстави зробити висновок про те, що рішенням суду першої інстанції дійсно були вирішені питання про права та обов'язки ОСОБА_8, який не був залучений до участі у справі і був позбавлений права давати пояснення з приводу спору між сторонами по справі, а апеляційний суд позбавлений можливості на стадії апеляційного розгляду залучати до участі в розгляді справи інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з п.8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За таких умов апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, грубо порушив процесуальне законодавство, що призвело до неправильного вирішення справи і, відповідно до ст. 376 ЦПК України, є підстави для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги апеляційний суд не розглядає через те, що вони є передчасними.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_8 задовольнити.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 1 грудня 2015 року скасувати, прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про припинення договору іпотеки відмовити.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 10 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді