КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/8207/18 головуючий у І інстанції: Кондратенко О.О. провадження22-ц/824/1657/2018 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Сліпченка О.І., суддів Сержанюка А.С., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 14 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 29 серпня 2017 року її родина (ОСОБА_2 - позивачка, ОСОБА_3 - чоловік позивачки, ОСОБА_4 - донька позивачки, малолітні онуки позивачки - ОСОБА_5 та ОСОБА_7) прибули до Міжнародного аеропорту «Бориспіль» для здійснення перельоту.

Реєстрацію пасажирів та багажу на вказаний авіарейс проводило Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» (надалі ТОВ «Інтеравіа» та/або відповідача). Під час проходження реєстрації на вищезазначений рейс та здачі багажу, працівники відповідача, почали вимагати свідоцтва про народження малолітніх онуків. Вказані вимоги призвели до непорозуміння, внаслідок чого, між сім'єю позивачки та працівниками відповідача виникла конфліктна ситуація. Поведінка працівників відповідача, на думку позивачки, була агресивною, співробітники відповідача почали кричати та висловлювати на адресу членів сім'ї позивачки грубі та образливі слова, зокрема про те, що її сім'я має психологічні проблеми, а також відмовили їм у продовженні реєстрації на авіарейс. Поведінка працівників відповідача могла призвести до їх запізнення на рейс. Вказані обставини призвели до спричинення значних душевних страждань та спричинення моральної шкоди, у відшкодування якої просила стягнути 10 000, 00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального та матеріального права, застосувавши норми ст.ст. 901, 908, 910 ЦК України, не надав конкретної оцінки обставинам справи.

Крім того, посилається на порушення норм процесуального права, розглядаючи справу в порядку загального позовного провадження, попри те, що в ухвалі про відкриття провадження було зазначено, що дана справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Інтеравіа» - ДзюбенкоС.М. не визнає доводів зазначених в апеляційній скарзі. Зазначає, що працівник ТОВ «Інтеравіа» не вчинив жодних дій, які могли б завдати моральної шкоди позивачеві.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає у повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що жодних доказів, які б доводили та обґрунтовували підстави для стягнення моральної шкоди, позивачка не надала, в тому числі, не довела вчинення відповідачем протиправного діяння та факту заподіяння моральної шкоди діями відповідача.

Колегія апеляційного суду погоджується з такими висновками виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, 29 серпня 2017 року позивачка зі своєю сім'єю у складі ОСОБА_3, ОСОБА_4, малолітніх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 прибули до Міжнародного аеропорту «Бориспіль» для здійснення перельоту.

Обслуговування авіарейсу № 7W 7081, що виконувався 29 серпня 2017 року з аеропорту «Бориспіль", здійснювало ТОВ Авіакомпанія «Роза Вітрів", а реєстрацію пасажирів та багажу здійснювало ТОВ «Інтеравіа".

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, як на підставу задоволення позову посилався позивач, вказує що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

При цьому, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною 2 цієї статті.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 &q?ов;Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди&qu00; судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідачів, причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідачів та спричинення шкоди позивачу.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, оскільки суд дійшов правильного висновку про недоведеність заподіяної позивачу моральної шкоди діями відповідача, оскільки на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій відповідачів доказів не надано.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Твердження позивачки та її представника про те, що для реєстрації на рейс працівник відповідача вимагала свідоцтво про народження дітей, суд першої інстанції не прийняв до уваги, так як дана обставина не підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, та не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи судом.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566 / 00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апелянта про те, що при викладених обставинах немає договірних стосунків, колегія суддів не приймає, але разом з тим зазначає, що дана обставина не вплинула б на результат прийнятого судом першої інстанції, постільки є формальними та не спростовують встановлені судом першої інстанції обставини про недоведеність позовних вимог.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Крім вищевикладеного, надані апелянтом в апеляційній скарзі доводи, колегією суддів не можуть бути взяті до уваги, оскільки апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Інших доводів, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленого судом рішення апеляційна скарга в собі не містить.

Оскільки, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Апеляційна скарга не містить доводів, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та могли б впливати на висновки суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: