Головуючий суду 1 інстанції - Пелих О.О.
Доповідач -Стахова Н.В.
Справа № 431/5620/17
Провадження № 22-ц/810/252/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Стахової Н.В.,

суддів: Назарової М.В., Яреська А.В.

за участю секретаря судового

засідання: Сінько А.І.

представника відповідачів: ОСОБА_3

учасники справи:

позивач: ОСОБА_4

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 27 червня 2018 року (постановленого у складі судді Пелиха О.О.)

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

В с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 (далі відповідачі) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, обґрунтовуючи її тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про її смерть, виданим ІНФОРМАЦІЯ_1 року відділом реєстрації смерті у місті Києві, актовий запис № 2769. Вона є спадкоємцем за заповітом, складеним померлою ще за життя, однак ні на момент складання заповіту, ні на час смерті заповідача їй не було відомо про існування вказаного заповіту. Про існування заповіту їй стало відомо лише у травні 2017 року. Приватний нотаріус після встановлення ним наявності заповіту не повідомив позивача, як спадкоємця, про його існування, тому позивач вважає, що строк для прийняття спадщини нею пропущений з поважних причин, у зв'язку з чим просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 терміном у два місяці.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 27 червня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визначено ОСОБА_4 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини від спадкодавця ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року у місті Києві, терміном у два місяці з дня набрання чинності рішення суду.

У поданій апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять скасувати судове рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просили ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач була обізнана про наявність заповіту, про що ОСОБА_4 особисто повідомила ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7, що також підтверджується показаннями свідків. На думку відповідачів, причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не є поважною, оскільки позивачці достовірно було відомо про існування заповіту. Крім того, посилання суду на Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, є помилковим, оскільки зазначена Інструкція на час виникнення спірних правовідносин вже була нечинною. Також, померла ОСОБА_7 є спадкодавцем, а не спадкоємцем, як зазначено в рішенні суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів тому, що вона знала про наявність заповіту. Про його існування вона дізналася у березні 2017 року, тому дійсно в позовній заяві помилково зазначено травень 2017 року. Крім того, посилання суду на Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки, на думку позивача, не є порушенням норм матеріального права.

Учасники справи про час та місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

У судове засідання позивач ОСОБА_4 не з'явилася, суду надала заяву про слухання справи за її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи і в установленому законом порядку.

Представник відповідачів ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.89, 263 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що причиною пропуску позивачем шестимісячного строку прийняття спадщини є його необізнаність про наявність заповіту. Про існування заповіту нотаріус не повідомляв позивача ні шляхом публічного оголошення, ні через повідомлення у пресі.

Таким чином, причини пропуску строку позивачем для подання заяви про прийняття спадщини, судом першої інстанції розцінені як поважні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що 11 травня 1989 року ОСОБА_7 було складено заповіт, яким все її майно, де б воно було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.13).

Вказаний заповіт було посвідчено секретарем виконавчого комітету Хворостянської селищної ради Старобільського району Ворошиловградської області. (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.12).

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

У своїй заяві ОСОБА_4 зазначає, що вона не є родичем спадкодавця, повідомлення про смерть ОСОБА_7 не публікувались у регіональній пресі, нотаріусом не було зроблено жодної спроби розшукати її як спадкоємця за заповітом, про існування заповіту та відкриття спадщини їй стало відомо лише у травні 2017 року.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат»(в редакції на час виникнення спірних правовідносин) нотаріус який від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відомо. Нотаріус також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно п.п.2.2 п. 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № № 296/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/2055955, при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Отже, Закон пов'язує виникнення у нотаріуса обов'язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

Також, у правовому висновоку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17 зазначено, що при розгляді справ про надання додаткового строку для прийняття спадщини судам необхідно дослідити чи вчиняв нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Вербецької Т.М. № 688/02-14 від 27 жовтня 2017 року в рамках спадкової справи № 58/2013 свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям не видавалося, тобто нотаріальні дії не вчинялися. Виклик спадкоємців до нотаріуса та публічне оголошення або повідомлення у пресі не здійснювалося. (а с. 15).

За таких обставин суд на підставі належних чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), встановив, що позивачем надано належні і допустимі докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 була обізнана про наявність заповіту, оскільки особисто повідомила про це ОСОБА_6, до уваги не приймаються, так як в підтвердження зазначених обставин суду відповідачами не надано належних доказів.

Посилання скаржників на довідку Хворостянівської сільської ради Старобільського району Луганської області як на доказ, що підтверджує факт обізнаності позивача про наявність заповіту, також до уваги не беруться, оскільки така довідка в матеріалах справи відсутня, тому суд не може надати їй правової оцінки.

Помилкове посилання суду на Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, також не призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначення судом першої інстанції в резолютивній частині рішення терміну «спадкоємець» замість «спадкодавець» не підставою для скасування рішення суду, оскільки вказана описка може бути виправлена судом першої інстанції відповідно до статті 269 ЦПК України.

Отже, ураховуючи свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач довела поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, колегія суддів судової палати вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5, ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, оскільки доводи викладені в ній не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 383,384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення суду Старобільського районного суду Луганської області від 27 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повного тексту постанови - 03 грудня 2018 року.

Головуючий Н. В. Стахова

Судді: М. В. Назарова

А. В. Яресько