Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 766/14778/16-ц

провадження № 61-15818св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В.В., Штелик С. П.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Галімон Олена Валеріївна,

заінтересована особа - ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_5, ОСОБА_4, на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 січня 2017 року у складі судді Ігнатенко О. Й. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 21 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Кутурланової О. В., Майданіка В. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, звернулася до суду із заявою на бездіяльність державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі - Корабельний РВ ВДВС у м. Херсоні) Галімон О. В.

Скарга мотивована тим, що з серпня 2005 року на виконанні у Корабельному РВ ДВС у м. Херсоні перебуває виконавчий лист № 2-6180, виданий Комсомольським районним судом м. Херсона, про стягнення з ОСОБА_7 на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина.

28 жовтня 2016 року ОСОБА_5 подала до Корабельного РВ ВДВС у м. Херсоні заяву, в якій, посилаючись на частину другу статті 184 СК України, просила обчислити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, з урахуванням вимог зазначеної статті щодо нарахування індексації на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, а також скласти обґрунтований розрахунок та повідомити її.

Однак державний виконавець безпідставно відмовила в проведенні індексації аліментів. Зокрема, 14 листопада 2016 року ОСОБА_5 отримала відповідь Корабельного РВ ВДВС у м. Херсоні, в якій зазначено, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено нарахування індексації розміру аліментів та повідомлено, що заборгованість по сплаті аліментів, станом на 01 листопада 2016 року відсутня.

ОСОБА_4 стверджувала, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» аліменти, визначені судом у твердій грошовій сумі, віднесені до об'єктів індексації грошових доходів населення. Цей закон набрав чинності 17 травня 2016 року і лише 02 червня 2016 року з нього виключено норму про те, що індексацію аліментів здійснює саме державний виконавець. На час дії цієї норми на державного виконавця було покладено обов'язок провести індексацію розміру всіх аліментів, визначених в твердій грошовій сумі, однак державний виконавець Корабельного РВ ДВС у м. Херсоні Галімон О. В. цього обов'язку не виконала.

Також зазначала, що виконавчий лист № 2-6180 про стягнення аліментів видано в серпні 2005 року, а тому спірні правовідносини щодо нездійснення державним виконавцем індексації аліментів регулюються Законом України «Про виконавче провадження», який був чинний до 05 жовтня 2016 року та яким передбачено, що розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України.

Водночас ОСОБА_4 посилалася на позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 06 листопада 2013 року у справі 6-113цс13, відповідно до якої розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом статті 8 ЦПК України 2004 року у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Також у скарзі зазначено, що Законом України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року не визначено, хто саме повинен проводити індексацію доходів, якщо боржник не працює, оскільки пунктом 3 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі» передбачено, що індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів; а пунктом 2 частини шостої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа-підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість зі сплати аліментів.

У зв'язку з цим, ОСОБА_4 вважала, що в даному випадку до спірних правовідносин можна застосувати положення статті 8 ЦК України (аналогія права та аналогія закону). Зазначала, що оскільки частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця, то і обов'язок нарахування суми індексації розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, у разі якщо боржник не працевлаштований, повинно покладатися на державного виконавця.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просила визнати бездіяльність державного виконавця Корабельного РВ ДВС у м. Херсоні Галімон О. В. щодо непроведення індексації аліментів по виконавчому листу № 2-6180, виданому Комсомольським районним судом м. Херсона, про стягнення аліментів незаконною, а також зобов'язати цього державного виконавця здійснити індексацію аліментів по згаданому виконавчому листу відповідно до діючого законодавства з серпня 2005 року до теперішнього часу.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30 січня 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що платник аліментів ОСОБА_7 жодного разу не порушив покладеного на нього рішенням суду зобов'язання по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а тому підстав для застування Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» немає.

Разом із тим, суд першої інстанції, посилаючись на статтю 192 СК України, якою передбачена можливість збільшення розміру аліментів за позовом одержувача аліментів, зазначав, що ОСОБА_5 жодного разу не зверталася до суду з відповідним позовом про збільшення розміру аліментів, які сплачуються ОСОБА_7 на її користь на утримання сина.

Крім того, суд першої інстанції визнав необґрунтованим посилання в скарзі на позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-113цс13 про збільшення розміру аліментів та стягнення суми індексації, оскільки у згаданій постанові мова йде про проведення індексації аліментів, стягнутих у твердій сумі, з особи, яка з моменту ухвалення рішення ухиляється від сплати аліментів, у результаті чого виникла заборгованість.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 21 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, відхилено, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 січня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що положення частини четвертої статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження»у редакції від 17 травня 2016 року, згідно з якими до повноважень державного виконавця входило обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів, суми індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, складання відповідного розрахунку та повідомлення про нього стягувачу і боржнику за визначених у цій нормі обставин, зокрема за заявою сторін виконавчого провадження, діяли лише до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII і на момент звернення заявниці із заявою про проведення розрахунку заборгованості 28 жовтня 2016 року втратили чинність. Чинним Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII на державного виконавця обов'язку обчислення суми індексації аліментів не покладено.

25 березня 2017 року представник ОСОБА_5, ОСОБА_4, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення скарги на бездіяльність державного виконавця.

Касаційна скарга мотивована доводами, які є аналогічними доводам скарги на бездіяльність державного виконавця.

Разом із тим, у касаційній скарзі зазначено, що оскаржувані ухвали належним чином немотивовані, оскільки не містять обґрунтування відхилення доводів скарги на бездіяльність державного виконавця та невзяття їх до уваги судами.

Також вказано, що суд першої інстанції неправильно тлумачив норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», оскільки усупереч положенням частини другої статті 184 СК України дійшов помилкового висновку, що індексації підлягають не аліменти, а заборгованість по них. При цьому апеляційний суд не надав правової оцінки зазначеним порушенням суду першої інстанції, хоча апеляційна скарга містила посилання на ці порушення.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

02 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 12 вересня 2005 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 150 грн щомісячно, починаючи з 04 серпня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття.

За згаданим рішенням Комсомольським районним судом м. Херсона виданий виконавчий лист № 2-6180, який перебуває на виконанні Корабельного РВ ДВС м. Херсона.

28 жовтня 2016 року ОСОБА_5 звернулася до Корабельного РВ ДВС м. Херсона із заявою про обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням вимог частини другої статті 184 СК України щодо нарахування індексації на аліменти, визначені у твердій грошовій сумі, та надання відповідного розрахунку.

Листом Корабельного РВ ДВС м. Херсона від 14 листопада 2016 року № 25766 ОСОБА_5 було повідомлено, що 03 листопада 2016 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів. Станом на 01 листопада 2016 року борг відсутній. Додатково повідомлено, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено нарахування індексації по аліментах та рекомендовано їй звернутися до суду для вирішення зазначеного в її заяві питання.

Частиною першою статті 383 ЦПК України 2004 року передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з положеннями частин другої, третьої статті 387 ЦПК України 2004 року у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

До 12 червня 2016 року спеціального закону про індексацію аліментів не було прийнято, а в Україні діяв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення». У частині першій статті 2 цього закону визначені об'єкти індексації грошових доходів населення; при цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, до цих об'єктів не відносився.

Верховний Суд України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, постановленій у справі № 6-113цс13 висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

17 травня 2016 року прийнято Закон України № 1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі», пунктом 1 розділу І якого внесено зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а пунктом 2 - до Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження».

Цим Законом, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, включено до переліку об'єктів індексації, визначених у частині першій статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»; а також внесено зміни до статті 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», якою регламентовано порядок стягнення аліментів, а саме: покладено обов'язок на державного виконавця обчислювати суму індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі.

Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі») державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, суму індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках.

Зі змісту цієї статті випливає, що обов'язок державного виконавця обчислювати, зокрема, суму індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, не є безумовним та не поширюється на всі виконавчі провадження, які перебувають у державного виконавця. Такий обов'язок виникає за наявності зазначених у згаданій статті підстав, зокрема, у разі звернення сторони виконавчого провадження з відповідною заявою.

Закон України від 17 травня 2016 року № 1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» набрав чинності 12 червня 2016 року.

02 червня 2016 року прийнято новий Закон України № 1404-VIII «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05 жовтня 2016 року. На підставі цього 05 жовтня 2016 року втратили чинність Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», а також пункт 2 розділу I Закону України від 17 травня 2016 року № 1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі».

У чинному Законі України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначено у статті 71. Цією статтею, на відміну від статті 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (який втратив чинність), не передбачено обов'язку державного виконавця обчислювати суму індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі.

Таким чином, норма частини четвертої статті 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» з урахуванням згаданих вище змін, якою передбачений обов'язок державного виконавця обчислювати суму індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, була чинною у період з 12 червня 2016 року до 05 жовтня 2016 року.

Як уже зазначалося, встановлений частиною четвертою статті 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» обов'язок державного виконавця обчислювати суму індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, не був безумовним та підлягав виконанню, зокрема, у разі подання відповідної заяви сторони виконавчого провадження. Однак у період з 12 червня 2016 року до 05 жовтня 2016 року ОСОБА_5 не скористалася правом звернутися до державного виконавця із заявою про обчислення суми індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі. Натомість звернулася з такою заявою 28 жовтня 2016 року, тобто після втрати чинності Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, розглядаючи скаргу ОСОБА_4, подану в інтересах ОСОБА_5, на бездіяльність державного виконавця Корабельного РВ ВДВС у м. Херсоні Галімон О. В., суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильних висновків, що державний виконавець діяв відповідно до закону, в межах своїх повноважень та з дотриманням вимог статті 387 ЦПК України 2004 року відмовили в задоволенні цієї скарги.

Доводи касаційної скарги про невмотивованість оскаржуваних ухвал, неправильне тлумачення судом першої інстанції Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», невиконання державним виконавцем обов'язку обчислення суми індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, у період дії норми частини четвертої статті 74 Закону України Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних ухвал не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5, ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик