Справа № 345/2692/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/139/18
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

секретаря Турів О.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 01 серпня 2018 року, у складі судді Якиміва Р.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради про виселення,

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради про виселення.

Позивач свої вимоги мотивувала тим, що являється власницею квартири АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.03.2015, який укладений між нею та ОСОБА_7 однак вселитися в дану квартиру позивач не може, оскільки в ній проживають ОСОБА_4, ОСОБА_5, їх неповнолітня донька ОСОБА_6, а також зареєстрований ОСОБА_2 Добровільно звільнити житло відповідачі не бажають, а також не оплачують комунальні послуги, хоча комунальними послугами користуються. Оскільки відповідачі перешкоджають позивачу та її родині користуватися належним їй на праві власності житлом та займають квартиру без жодних правових підстав, ОСОБА_3 просила суд виселити останніх без надання їм іншого жилого приміщення, а також зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішенням Калуського районного суду від 01 серпня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, неповнолітню ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 що належить на праві власності ОСОБА_3, без надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні позовної вимоги про зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Калуш - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин справи та неналежну оцінку зібраним по справі доказам.

Зазначив, що у зв»язку з відсутністю у нього іншого житла, суд неправомірно виселив його з займаної квартири. Судом при ухвалення рішення не враховано норми Конституції України, Цивільного кодексу України в яких зазначено що кожен має право на житло та розпоряджатись ним на свій розсуд.

Посилаючись на зазначені обставини просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 зазначила,що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв»язку з тим, що вона є власником квартири.

Згідно із абзацом третім пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч.1 ст. 31 ЦПК України дану справу передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

У судове засідання апеляційного суду апелянт ОСОБА_2 та відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, представник третьої особи Служби у справах дітей Калуської міської ради не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Представник позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_1 заперечила вимоги апеляційної скарги посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1ст. 267 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення вищезазначеним вимогам відповідає.

Так, постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, а відповідачі ОСОБА_2, який є колишнім власником та зареєстрований у даній квартирі, та ОСОБА_4, ОСОБА_5 і малолітня ОСОБА_6, маючи офіційно зареєстроване місце проживання в с. Збора Калуського району Івано-Франківської області, самоправно займають належне позивачу житло та не хочуть його добровільно звільнити, тобто чинять позивачу перешкоди в користуванні її власністю тому їх слід виселити.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.03.2015 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_7, ОСОБА_3 придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 5-6). Право власності було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності НОМЕР_1 (а.с. 7).

У вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_2, про що свідчить довідка КП «ЖЕО №4» від 06.07.2015 року. Крім того, з акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (а.с. 28) вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 фактично проживають ОСОБА_4, ОСОБА_5 та малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані в с. Збора Калуського району Івано-Франківської області.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.06.2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_10 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, третя особа - реєстраційна служба Калуського міськрайонного управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним (а.с. 34-36).

Також постановою Апеляційною суду Івано-Франківської області від 16.07.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_10 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_7, Відділ ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції ГТУЮ про витребування майна (квартири АДРЕСА_1) з чужого незаконного володіння - відмовлено.

Таким чином, ОСОБА_3, являючись власником квартири АДРЕСА_1, відповідно до ст.319 ЦК України має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а також вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), прийнятого у Парижі 20.03.1952 pоку, було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави застосовувати такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 3 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і у порядку, передбачених законом.

Таким чином, що відповідач ОСОБА_2 - колишній власник квартири та зареєстрований у належній позивачу квартирі АДРЕСА_1, а також ОСОБА_4, ОСОБА_5 та малолітня ОСОБА_6 не будучи зареєстрованими, проживають у даній квартирі без належних правових підстав, то суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про виселення відповідачів із зазначеної квартири є обґрунтованими.

Посилання апелянта на те, що суд неправомірно виселив його з займаної квартири та не врахував що у нього відсутнє інше житло не заслуговують на увагу, оскільки квартира у якій проживає відповідач на праві власності належить ОСОБА_3, яка як власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та вправі вимагати виселення осіб які проживають в її квартирі.

Таким чином рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованості висновків не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 01 серпня 2018 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин Л.В. Ясеновенко