Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 0818/5033/2012

провадження № 61-38840св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Стрільчука В. А.,
суддів:Кузнєцова В. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач),Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, Товариство з обмеженою відповідальністю «Національний клуб Запорізька Січ»,

третя особа - Фонд державного майна України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2017 року у складі судді Воробйова А. В. та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Дашковської А. В., Кримської О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2010 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, Товариства з обмеженою відповідальністю «Національний клуб «Запорізька Січ» (далі - ТОВ «Національний клуб Запорізька Січ»), третя особа - Фонд державного майна України, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, розташованої за адресою: будинок відпочинку (о. Хортиця), 36, м. Запоріжжя, від 22 жовтня 2009 року, та витребування цього майна з чужого незаконного володіння відповідачів на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що постановою бюро Запорізького обкому ЛКСМУ України від 13 березня 1991 року № Б-15/22 та наказу від 13 березня 1991 року № 5 Запорізької зональної комсомольської школи створено Запорізький регіональний комплекс «Славутич». Постановою бюро Запорізького обкому ЛКСМ від 13 березня 1991 року місцем знаходження зазначеного комплексу встановлено м. Запоріжжя, острів Хортиця, приміщення Запорізької зональної комсомольської школи з правом користування земельною ділянкою, виділеною Запорізькому ЛКСМУ України рішенням виконкому Запорізької обласної Ради народних депутатів трудящих від 25 лютого 1968 року № 564.

Запорізький регіональний комплекс «Славутич» визнаний правонаступником майна, прав та обов'язків Запорізької зональної комсомольської школи.

Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 18 квітня 1991 року № 177/13 Запорізький регіональний молодіжний комплекс «Славутич» зареєстровано як підприємство на майні Запорізького обласного комітету ЛКСМ України. Рішенням зборів трудового колективу Запорізького регіонального молодіжного комплексу «Славутич» постановлено реорганізувати в ЗАТ «Славутич-А».

27 квітня 2000 року Виконавчим комітетом Запорізького міськвиконкому прийняте рішення № 159/16, на підставі якого ЗАТ «Славутич-А» отримало свідоцтво № 1025 про право власності на нежитлову будівлю під літерами «А-1», «А-3» - бази відпочинку, нежитловою площею 4 152,2 кв. м, літерою «Б» - трансформаторну підстанцію, літ. «В», «Е» - намети, літ. «Г» - гараж, літ. «І», «11» - замощення, № 1 - протипожежний басейн, № № 2, 4 - паркан, № 3 - водовідвідний лоток, літ. «Ж» - недобудований склад, «с.м.я» - оглядову яму, розташовані на земельній ділянці, площею 27 858 кв. м, за адресою: будинок відпочинку (о. Хортиця), 36, м. Запоріжжя,

22 квітня 2002 року вищезазначене майно відчужене ЗАТ «Славутич-А» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хортиця - Тур» відповідно до договору купівлі-продажу, який нотаріально посвідчено та зареєстровано за останнім право власності. 15 жовтня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хортиця-Тур» та ТОВ «Національний клуб Запорізька січ» укладений нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу майна, за яким також зареєстроване право власності. 22 жовтня 2009 року між ТОВ «Національний клуб Запорізька Січ» та відповідачами укладений договір купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна.

Позивач стверджував, що майно, яке передано до статутного фонду Запорізького регіонального комплексу «Славутич», є загальнодержавною власністю в особі Фонду державного майна України, а перехід майна від ЗАТ «Славутич-А» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хортиця-Тур», потім від Товариства з обмеженою відповідальністю «Хортиця - Тур» до ТОВ «Національний клуб Запорізька Січ», а в подальшому від ТОВ «Національний клуб Запорізька Січ» до відповідачів у справі - не ґрунтується на вимогах законодавства, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

У грудні 2010 року у справу на стороні Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області вступила Запорізька місцева прокуратура № 2.

Суди неодноразово розглядали цю справу.

Останньою ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2017 року позовну заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області залишено без розгляду з підстав визначених пунктом 2 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року.

Суд першої інстанції виходив із того, що регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області фактично виступає у цій справі від імені та в інтересах Фонду державного майна України, але без достатніх на те повноважень на ведення справи.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено порушень норм процесуального права, тому підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області відсутні.

25 червня 2018 року заступник прокурора Запорізької області подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанції суперечать положенням статті 13 Конституції України та статті 326 ЦК України, оскільки у цих правовідносинах позивач діє в інтересах держави Україна, а не в інтересах Фонду державного майна України; позивач є окремим органом державної влади, у розумінні статті 326 ЦК України, який відповідно до Закону України «Про Фонд державного майна України», Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України, наділений повноваженням самостійно захищати майнові права держави.

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 31 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

У жовтні 2018 року ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ТОВ «Національний клуб Запорізька Січ» подано відзиви на касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області, в якому заявники просять відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Залишаючи позовну заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оскільки позивач в позовній заяві зазначає, а у клопотанні від 29 серпня 2012 року про залучення у справі в якості третьої особи Фонду державного майна України визнає, що спірне майно є загальнодержавною власністю в особі Фонду державного майна України, проте, просить витребувати його на свою користь, то в дійсності позивач виступає у цій цивільній справі від імені та в інтересах Фонду державного майна України, але без достатніх на те повноважень на ведення справи, оскільки матеріали справи не містять документів, на підставі б яких позивач мав право здійснювати представництво Фонду державного майна України, діяти від його імені та в його інтересах.

Однак з такими висновками судів погодитись не можна.

Зі змісту статей 13 Конституції України та 326 ЦПК України вбачається, що право державної власності від імені Українського народу здійснюють органи державної влади.

Реалізуючи зазначені функції, органи державної влади діють не як суб'єкти права власності, а як представники останньої: вони діють не у своєму інтересі, а від імені й в інтересі держави в цілому.

Конституційний Суд України у пункті 5 рішення від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 роз'яснив, що поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Статтею 6 Закону України «Про Фонд державного майна України» встановлено, що Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності. Фонд державного майна України, регіональні відділення та представництва становлять єдину систему державних органів приватизації. Регіональні відділення та представництва Фонду державного майна України є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Регіональні відділення та представництва діють на підставі положень, що затверджуються головою Фонду державного майна України.

Положенням про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 15 травня 2012 року № 678, визначено, що регіональне відділення Фонду державного майна України утворюється в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і є територіальним органом Фонду державного майна України, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління. Регіональні відділення підпорядковуються Фонду. Фонд, регіональні відділення та представництва становлять єдину систему державних органів приватизації. Завданням регіонального відділення є реалізація повноважень Фонду, зокрема державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, спірна нежитлова будівля, розташована за адресою: будинок відпочинку (о. Хортиця), 36, м. Запоріжжя є власністю держави.

Отже, суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області без розгляду, не врахував, що позивач у відповідності до статті 6 Закону України «Про Фонд державного майна України» має повноваження на представництво інтересів держави як власника державного майна, розташованого на території Запорізької області, оскільки входить у єдину систему державних органів із Фондом державного майна України, а тому є державним органом у розумінні статті 326 ЦК України, який відповідно до Закону України «Про Фонд державного майна України», Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, наділений повноваженнями самостійно захищати майнові права держави щодо об'єктів державної власності, та помилково вважав, що позивач звернувся до суду в інтересах Фонду державного майна України без належних на те повноважень.

У свою чергу суд апеляційної інстанції залишаючи без змін указану ухвалу суду першої інстанції не перевірив зазначених обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та не усунув порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постановлені у справі судові рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення допущених порушень норм процесуального права.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2018 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді:В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний О. В. Ступак Г. І. Усик