Дата документу 05.12.2018 Справа № 336/605/14
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/605/14 Головуючий у 1 інстанції: Жупанова І.Б.
провадження № 22-ц/807/1271/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Путій Д.В.

за участі:

представника боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2014 року за поданням Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про обмеження у праві виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов'язання за судовим рішенням,

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2014 року Шевченківський ВДВС Запорізького МУЮ звернувся до суду з поданням про обмеження у праві виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов'язання, покладені на них судовими рішеннями.

В обґрунтування подання зазначено, що на примусовому виконанні в Шевченківському ВДВС Запорізького МУЮ знаходиться виконавче провадження № 39529438 з примусового виконання виконавчого листа № 0827/2-2651/11 від 13.12.2011 року, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення боргу із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, проживає за адресою згідно виконавчого документа: АДРЕСА_1, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 26 906,76 грн.

24.07.2013 року головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_5 відповідно до положень ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вище зазначеним виконавчим документом, копія якого боржникові надіслана, що підтверджується копією реєстру відправки рекомендованої кореспонденції. Згідно вимог ЗУ «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

06.11.2013 року з метою встановлення майнового стану боржника та здійснення опису належного йому рухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, державний виконавець з представником стягувача здійснив вихід за місцем реєстрації боржника згідно виконавчого документу: АДРЕСА_1. Проте встановити місцезнаходження боржника і наявність рухомого майно не виявилось можливим, про що складено відповідний акт державного виконавця.

За інформацією, наданою сектором адресно-довідкової роботи УДМС України у Запорізькій області, встановлено, що боржник ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. За наданою інформацією УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя, щодо ОСОБА_3 інформація про місце його реєстрації в електронній базі даних персоніфікованого обліку управління відсутня.

Державним виконавцем неодноразово вживались заходи примусового характеру, а саме: направлялись виклики боржнику, здійснювались виходи за місцем мешкання боржника з метою перевірки майнового стану, але боржником не вжито жодного заходу, спрямованого на виконання рішення суду. Станом на 05.12.2013 року заборгованість за виконавчим провадженням не погашається. Боржник ОСОБА_3 рішення суду не виконує. На підставі викладеного державний виконавець звернувся до суду із поданням, погодженим з начальником Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ, в якому просив прийняти рішення щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2014 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено право виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_3 до виконання ним своїх зобов'язань згідно судового рішення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені подання.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_4, яка підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити її, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що державним виконавцем не надано доказів отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження; не надано жодного доказу, який би підтверджував ухилення боржника від виконання зобов'язання за рішенням суду, не обґрунтовано необхідність застосування додаткового заходу впливу з метою виконання боржником рішення суду у вигляді тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; не встановлено місця дійсної реєстрації боржника, який з 2010р. зареєстрований за іншою адресою. Але суд на ці обставини уваги не звернув. Також в скарзі зазначено, що судом взагалі не досліджено, який виконавчий документ перебуває на виконанні, оскільки долучений державним виконавцем виданий за скасованим заочним рішенням.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не виконано зобов'язання щодо повернення суми боргу за рішенням суду.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи, не передбачені в конвенції, та в першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав та свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Ці права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших та є сумісними з іншими правами, визначеними цим пактом.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена в здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом.

Це право віднесено в ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме: до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Остання не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути їх позбавлена.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до положень ч.1, 3 ст. 441 ЦПК України (в чинній редакції), тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення; суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Пунктом 18 ч. 3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду), передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Аналогічна норма міститься в п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" чинної редакції.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України" (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду) громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Аналогічна норма міститься в п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України" чинної редакції.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього за рішенням суду. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Отже, сама по собі наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, не є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду. Доказів на підтвердження обставин, викладених у поданні державного виконавця, не було представлено.

Встановлено, що заочним рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2011р. задоволено позов Приватбанку та стягнуто на його користь зі ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 26 906,76 грн. ( а.с. 25).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2012р. вказане заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2012р. позов Приватбанку задоволено та стягнуто із ОСОБА_3 на його користь заборгованість у розмірі 26 906,76 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24 грудня 2012р. рішення суду першої інстанції змінено: зменшено суму стягнення до 25 649,30 грн. ( а.с. 142-144).

Між тим, державним виконавцем прикладено до подання про обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_3 виконавчий лист, виданий на виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2011р., яке вже скасовано та не може перебувати на виконанні.

Але суд на це уваги не звернув, обмежуючи ОСОБА_3 у праві виїзду за невико-нання скасованого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.31 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Аналогічна норма міститься в ч.1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" чинної редакції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 07.10.2010р. був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, та ці дані містились у матеріалах цивільної справи, зокрема, копія паспорта зі сторінкою «місце проживання» ( а.с. 31).

Але державний виконавець зазначав його адресою місця мешкання: АДРЕСА_1 де він з жовтня 2010р. не мешкав.

Отже, державний виконавець спрямовував всі вимоги та постанови на адресу, у якій боржник давно не зареєстрований і не мешкає, а також здійснював перевірку майна та наявність боржника за цієї адресою, де боржник не живе і майна не має.

Але суд матеріали справи не досліджував, та вважав правильним зазначення державним виконавцем його попередньої адреси: АДРЕСА_1 у зв»язку з чим вважав боржника обізнаним про виконавче провадження, а факт його ухилення від виконання рішення суду доведеним.

Вказане підтверджує доводи апеляційної скарги, що жодної кореспонденції із виконавчої служби боржнику на дійсну адресу місця реєстрації і мешкання не надходило.

Таким чином, суд першої інстанції не встановивши, чи мало місце і у чому полягало ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, які саме свідомі діяння (дії або бездіяльність) чинить боржник, що спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, та чи є у нього реальні можливості виконати цей обов'язок, дійшов до помилкового висновку про задоволення подання державного виконавця.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для її скасування з прийняттям постанови про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2014 року у цій справі скасувати.

В задоволенні подання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного управління у Запорізькій області О.В. Вертюченко про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного управління у Запорізькій області на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 325,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 07 грудня 2018р.

Головуючий:

Судді: