Дата документу 06.12.2018 Справа № 310/2155/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/2155/18 Головуючий у 1 інстанції: Вірченко О.М.
Провадження № 22-ц/807/482/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.,

суддів: Кухаря С.В.,

Полякова О.З.,

розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання матері дитини,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання матері дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2003 по 2017 роки вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, які припинені в лютому 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась дочка ОСОБА_5, яка проживає з нею.

Вважає відповідача платоспроможним з урахуванням того, що він є фізичною особою-підприємцем, займається автоматизацією торговельних об'єктів, здійснює комплексну системну інтеграцію, супровід програмного забезпечення, має власний сайт для рекламування та просування своїх послуг та продуктів.

Крім того, ОСОБА_4 має у власності 1/3 частку двокімнатної квартири, об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, транспортний засіб Chevrolet AVEO, 2008 року випуску.

Просила стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 7500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та аліменти на своє утримання в розмірі 5000 грн. до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3 500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитиною, починаючи стягнення з 03 квітня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років, починаючи стягнення з 03 квітня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач здатен надавати матеріальну допомогу у більшому розмірі, він є підприємцем, який отримує значний дохід, а стягнені судом грошові суми не покривають витрати на дитину.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01 серпня 2018 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30 серпня 2018 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга рне підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони не перебували у шлюбі, але мають спільну дитину.

Відповідач є батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, виданим 05 січня 2018 року Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 10. Дитина проживає разом з матір'ю.

Позивач, вимагаючи стягнення з відповідача грошових коштів на утримання себе та дитини зазначала, що несе витрати на дитяче харчування, засоби дитячої гігієни, послуги няні, що загалом складає 10 256 грн. на місяць. Крім того, в розрахунку ОСОБА_3 вказані витрати в розмірі 1800 грн. на місяць на утримання житла, в якому мешкає дитина та її мати та витрати на придбання дитячої коляски в розмірі 5020 грн.

Судом також досліджувалися відомості про доходи відповідача. Відповідно до податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2017 рік та за І квартал 2018 року та інформації, наданої Бердянською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області, загальна сума доходу ОСОБА_4 за 2017 рік становила 471 877,64 грн., за І квартал 2018 року - 85 980,50 грн.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що розмір отриманого відповідачем доходу надає можливість сплачувати більше коштів на дитину, принаймні ? частку свого доходу, не може бути підставою для збільшення розміру стягнених судом аліментів.

Так, з отриманого відповідачем доходу він сплачує податки та витрати на здійснення підприємницької діяльності, на оренду приміщення та сплату комунальних послуг тощо.

Відповідач посилався на те, що від загального отриманого прибутку його чистий дохід не перевищує 11 000 гр. на місяць.

Доводи позивачки про порушення прав дитини не є переконливими.

Так, судом було враховано, що розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку становить на час ухвалення судового рішення 1492 гр. на місяць.

Судом стягнені аліменти на дитину у розмірі, який на час ухвалення судового рішення більше ніж вдвічі перевищує встановлений законом прожитковий мінімум, незважаючи на те, що закон покладає на обох батьків обов'язок по забезпеченню для дитини прожиткового мінімуму. Ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Причому обов'язок утримувати дитину є рівним обов'язком як матері, так і батька.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини врахував як доходи відповідача так і їх витрати, зробив правильний висновок про те, що стягнення аліментів на дитину у розмірі, який перевищу прожитковий мінімум, не порушуватиме права та інтереси дитини.

На час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення прожитковий мінімум для дитини вiкoм до 6 років становить 1626 гривень на місяць, та розмір стягнених з відповідача аліментів є більшим ніж у 2 рази за цей встановлений прожитковий мінімум.

Посилаючись на те, що відповідач має частку у спільній власності двокімнатної квартири. має автомашину та будує будинок, не свідчать про те, що це впливає на розмір його доходів.

Згідно з ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 84 та ст.ст. 86, 88 цього Кодексу.

У відповідності із ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Ч. 4 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Визначаючи розмір стягнення на утримання позивачки, суд першої інстанції також врахував майновий стан сторін. Судова колегія враховує, що позивач отримує держану допомогу при народженні дитини, відповідач крім утримання позивачки, має сплачувати на дитину 3500 гр. на місяць, не доведено, що розмір його чистого прибутку дозволяє сплачувати на утримання позивачки більшу суму, ніж стягнув суд першої інстанції.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 6 грудня 2018 року

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков