Житомирський апеляційний суд
Справа №296/476/18 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 27 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/476/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 серпня 2018 року, ухвалене суддею Драчем Ю.І. у м. Житомир

встановив:

У січні 2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому перейменовано у АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.02.2012 у розмірі 97 528,50 грн, яка утворилася станом на 30.11.2017 та судові витрати.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15 серпня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору у розмірі 90 408,10 грн, з яких: 7 679,73 грн - заборгованість по тілу кредиту, 81 528,37 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом та 1 200,00 грн пені. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення суду скасувати, винести нове, яким відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Зокрема зазначає, що перед позивачем у неї немає жодних боргових зобов'язань, оскільки за період з 06.04.2012 по 27.04.2018 на погашення заборгованості нею сплачено 11 363,50 грн, що на 3 363,56 більше, ніж сума отриманого кредиту. Судом першої інстанції не взято до уваги те, що без її згоди позивачем безпідставно було змінено встановлену кредитним договором процентну ставку - 36%, а саме: з 01.09.2014 підвищено до - 34,80%, а з 01.04.2015 до - 43,20% річних. Про зміну процентної ставки її банком проінформовано не було, що є грубим порушенням відповідно до ст. 1056-1 ЦК України. Також вважає, що сума нарахованих штрафних санкцій у своїй сукупності - 82 728,37 грн значно перевищує суму заборгованості по кредиту -7 679,73 грн, що є грубим порушенням Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема ст.ст. 11, 18 даного Закону. На думку апелянта, судом також невірно було розраховано перебіг строку спеціальної позовної давності відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, прив'язуючись до подання позовної заяви - 18.01.2018, оскільки перебіг строку починається з дати останнього платежу боржником, в даному випадку з 27.04.2015. Таким чином, термін спеціальної позовної давності сплинув ще 28.04.2016, а тому є пропущеним позивачем. Також судом першої інстанції не взято до уваги те, що матеріали справи не містять відомостей про розмір процентної ставки, комісії, пені і штрафів та порядку користування кредитними коштами, а у справі наявна лише підписана заява-анкета.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13.02.2012 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими банком умовами та правилами, правилами користування платіжною карткою, тарифами складають між нею та банком кредитний договір, що засвідчила власноручним підписом у заяві (а.с. 6).

Договір є дійсним та жодною зі сторін не оспорений.

Відповідно до п. 2.1.1.2.1. «Умов та правил надання банківських послуг» банк видає клієнту карту, її вид визначено в Пам'ятці клієнта (довідці про умови кредитування) і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання картки, яка вказана в заяві.

Також судом встановлено, 13.02.2012 на ім'я ОСОБА_1 оформлено та видано кредитну картку за № НОМЕР_1 з терміном дії до 11/15, тобто до 30 листопада 2015 року та встановлено кредитний ліміт в сумі 300, 00 грн.

В цей же день кредитний ліміт було збільшено до 700, 00 грн та в подальшому, 12.08.2013 року - до 8000, 00 грн (а.с. 80).

26.07.2013 відповідач також отримала кредитну картку за № НОМЕР_2, строком дії до 07/17, що підтверджується довідкою, наданої позивачем та не заперечується відповідачем (а.с. 79, 107).

Взяті на себе зобов'язання за цим Договором Банк виконав вчасно і повністю, надавши кредитні кошти ОСОБА_1 у розмірі, встановленому кредитним договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до частини третьої ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 1 ст. 1056-1 ЦК України встановлює, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (статтею 611 ЦК України).

Як вбачається із змісту п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 витягу з Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту ( в тому числі Простроченого кредиту та Овердрафта), оплати Винагороди Банку. Пунктом 1.1.7.12 зазначених Умов передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором № б/н від 13.02.2012 станом на 30 листопада 2017 року утворилась заборгованість в сумі 97 528,50 грн, а саме: 7 679,73 грн - заборгованість за кредитом, 81 528,37 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3 200 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина) та 4 620 грн штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за вищевказаним договором, наданим позивачем (а.с. 4-5).

Правильність розрахунку відповідачем не спростовано, власних розрахунків з даного приводу суду не надано.

Окрім того, з розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по рахунку позичальника вбачається, що відповідач періодично вносив платежі на погашення кредиту. Ці обставини свідчать про визнання останньою умов договору (а.с. 72-76). Останній платіж по кредиту відповідачем здійснено 27 квітня 2015 року (а.с. 5). За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за тілом кредитом на користь банку.

Разом з тим, стягуючи відсотки за користування кредитом, суд не звернув уваги на те, що розрахунок розміру заборгованості цього виду проведений Банком всупереч умов кредитного договору.

За користування кредитними коштами ОСОБА_1 погодилася сплачувати 36% річних, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості остання здійснювала погашення заборгованості, виходячи з цієї процентної ставки.

Матеріали справи свідчать про те, що з 01.01.2013 розмір процентної ставки було зменшено до 30%.

З 01 вересня 2014 року Банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за договором до 34,80%, а з 01 квітня 2015 року - до 42% .

У пункті 1.1.3.2.3 Умов та Правил сторони передбачили можливість збільшення процентної ставки з обов'язковим повідомленням позичальника про це не пізніше ніж за 7 днів до введення змін. Якщо протягом вказаного часу позичальник не направить повідомлення про незгоду з новою ставкою відсотків, то вважається, що позичальник прийняв нові умови.

Частина 1 статті 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст.1056-1 ЦК України, (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

В матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення Банком відповідача про підвищення процентної ставки.

Позивачем також не надано суду доказів, що ОСОБА_1 була повідомлена належним чином про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку та на її адресу був направлений лист про зміну умов кредитного договору. А тому, при розрахунку процентів за користування кредитом необхідно виходити з процентної ставки, яка була узгоджена сторонами.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог в про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягає зміні, а саме з зменшенню з 81 528,37 грн до 6 898,41 грн.

Суд погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що позовні вимоги про стягнення штрафів в сумі 500 грн (фіксована частина) та 4 620 грн штраф (процентна складова) не підлягають до задоволення.

Відповідно до пунктів 1.1.5.20 та 1.1.5.21 Умов та Правил сторони обумовили можливість стягнення з позичальника у разі несвоєчасного виконання умов договору пені та штрафу у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Так, у правовій позиції у справі № 6-2003 цс15 від 21.10.2015 Верховний Суд України роз'яснив, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За таких обставин, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь банку пеню, звільнивши останню від обов'язку оплати штрафів.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки із наданого Банком розрахунку та довідки про рух коштів по рахунку вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості здійснено відповідачем 27.04.2015. Позов подано до суду 18.01.2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності (ч. 6 ст. 124 ЦПК).

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а саме зменшенні визначеного загального розміру заборгованості по кредиту (процентів за користування кредитом, пені), а саме з 90 408,10 грн до 17 778,14 грн.

Відповідно до вимог 141 ЦПК України апеляційний суд покладає на сторони зобов'язання щодо відшкодування понесених судових витрат (судового збору) на сторони пропорційно до задоволених вимог кожного з них.

Керуючись ст.ст. 258-259, 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 серпня 2018 року змінити.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 778,14 грн, а саме: 7 679,73 грн заборгованості по тілу кредиту, 6 898,41 грн заборгованості по процентам за користування кредитом та 3 200,00 грн пені.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 321,19 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 481,79 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст складено 07.12.2018.