Справа №: 398/1027/15-ц
провадження №: 2/398/16/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"27" липня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Голосеніної Т.В.,

з участю секретаря Шаповал І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, до приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3» та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути на свою користь з ОСОБА_5 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» в рахунок відшкодування заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди 28302,37 грн. та судовий збір в розмірі 283,02 грн., з ОСОБА_4 в рахунок відшкодування заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди 1996,00 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та судовий збір в розмірі 69,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 19 грудня 2012 року о 10 год. 47 хв. по пр.Леніна в напрямку вул.Першотравнева м.Олександрії Кіровоградської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу«ВАЗ 2103», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу«МАЗДА», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував він, позивач. В наслідок зазначеного ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.02.2013 року №398/167/13-п, яка набрала законної сили, провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності було закрито за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.03.2013 року №398/193/13-п, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 400,00 грн.

ОСОБА_6 звіту №31, виданого 03.02.2013 року субєктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_7, про оцінку автотранспортного засобу внаслідок зазначеної ДТП йому завдано матеріального збитку в результаті пошкодження належного йому автомобіля, розмір якого становить 51496,00 грн., з яких 1000,00 грн. на складання вказаного звіту, а 50496,00 грн. - вартість відновлювального ремонту.

Власником транспортного засобу, яким керував ОСОБА_4, застраховано свою цивільно-правову відповідальність у ОСОБА_5 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3», при цьому страхова сума (ліміт відповідальності) становить 50000грн. на одного потерпілого, розмір франшизи 500грн.

ОСОБА_5 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» йому було частково сплачено вартість виконаних ремонтних робіт на суму 21197, 63грн.

Отже, враховуючи умови страхового полісу та часткове відшкодування шкоди позивач вважає, що зі страхової компанії необхідно стягнути 28302,37грн.

У відповідності до ст.1194 ЦК України різниця між розміром заподіяної йому шкоди та сумою здійсненого, а також належного до здійснення ОСОБА_5 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» страхового відшкодування, тобто та сума, що виходить за межі страхового полісу, підлягає стягненню відповідача ОСОБА_8: 51496,00 грн. - 21197,63 грн. - 28302,37 грн. = 1996,00 грн.

Крім того, оскільки він внаслідок ДТП ушкодження здоровя не отримав, то відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_5 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3». Разом з тим, внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_8 йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з приведенням у непридатність належного йому транспортного засобу, фізичному болю, якого позивач зазнав у момент ДТП, психологічному стресі, порушенні звичного способу життя, протягом тривалого часу позивач не мав можливості використовувати належний йому автомобіль за призначенням, яку він оцінює у 5000 грн.

Оскільки відповідачі відмовляються в добровільному порядку відшкодувати йому завдану шкоду, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не зявилися, про дату,час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав письмову заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та просив задовольнити позов.

Представник ОСОБА_5 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3», належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, натомість надіслав суду письмові заперечення, з урахуванням змін, обгрунтовуючи тим, що 26.04.2012 року між ОСОБА_5 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» та ОСОБА_4 було укладено поліс №АВ/1943150, відповідно до якого забезпечений транспортний засіб - «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, строк дії полісу з 26.04.2012 року по 25.04.2013 року, ліміт відповідальності 50000грн. 19.12.2012 року, тобто в період терміну дії полісу, сталася зазначена ДТП. Відповідно до постанови суду винним у цій ДТП визнано водія ОСОБА_4 21.12.2012 року, коли позивач повідомив страхову компанію про ДТП, автомобіль останнього знаходився вже на СТО. ОСОБА_6 чинного законодавства страховик, узгодивши із потерпілим огляд автомобіля, 30.01.2013 року оглянув пошкоджений автомобіль. Крім того, 01.02.2013 року було зроблено додатковий огляд. При цьому було встановлено, що автомобіль позивача до зазначеної ДТП вже потрапляв у інші ДТП, а саме, 04.02.2010 року та 25.05.2012 року.

Відповідно до норм Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Також, вказаним законом визначається, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. ОСОБА_6 полісу №АВ/1943150 франшиза становить 500,00 грн.

ОСОБА_6 Звіту №27-13 від 06.02.2013 року, який було проведено на замовлення ОСОБА_5 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3», вартість відновлювального ремонту на дату огляду, а саме на 30.01.2013 року, становить 49322,92 грн. (без ПДВ), а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 32112,35 грн. (без ПДВ).

18.03.2013 року страховою компанією було отримано постанову суду, відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винним у вчинення зазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності, а також заяву позивача на виплату страхового відшкодування. 18.05.2013 року було складено страховий акт №132749992-1 та розпорядження про виплату страхового відшкодування в розмірі 21197,63 грн., виплата була здійснена без урахування додаткового огляду.

Крім того, оскільки ремонт транспортного засобі проведено у особи, яка не є платником ПДВ, то долучений позивачем до позовної заяви звіт про оцінку автотранспортного засобу з урахуванням ПДВ не може бути належним доказом у справі.

Підстави для стягнення витрат на складання звіту також відсутні, оскільки зазначені витрати відшкодовуються, якщо представник страховика не з'явився у визначений строк на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. В даному випадку представник був направлений у зручний для позивача день та час.

Тому, сума, яка залишилась не відшкодованою ОСОБА_5 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» на даний час становить 10414,72грн.

10.12.2015 року від представника ОСОБА_5 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» надійшли уточнені заперечення на позов, відповідно до яких страховиком, після звернення позивача до суду з зазначеним позовом, також здійснено виплату на рахунок останнього в розмірі 10414,72 грн., тобто на даний час вся сума страхової виплати сплачена позивачеві в повному розмірі у відповідності до суми шкоди, встановленої звітом №27-13 від 06.02.2013 року: 21197,63 (попередня сплата)+ 10414,72(сума сплачена після подання позову) 500 (франшиза)=31612,35грн.

При цьому, представник ОСОБА_5 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» зазначає, що звіт, наданий позивачем, не може братись до уваги, оскільки він не містить коефіцієнту фізичного зносу, в ньому зазначений безпідставно нарахований ПДВ, а також містить штучно завищені нормо-години, витрачені на ремонт, заміну та фарбування пошкоджених запчастин.

Відповідач ОСОБА_4 належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, натомість надав суду заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення, відповідно до яких вимога позивача щодо сплати різниці між фактичним розміром шкоди і виплаченим на його користь страховиком є необґрунтованою, оскільки, при відшкодуванні шкоди, заподіяної у результаті пошкодження транспортного засобу, у більшості випадків утворюється різниця внаслідок того, що страхові компанії вартість відновлювального ремонту обраховують з урахуванням коефіцієнта зносу транспортного засобу, тоді як фактичні витрати на ремонт, здебільшого, перевищують зазначену суму.

19.12.2012 року відбулася ДТП за його участі, його відповідальність забезпечена полісом №АВ/1943150, дія полісу до 25.04.2013 року.

ОСОБА_6 Звіту страховика №27-13 від 06.02.2013 року вартість відновлювального ремонту становить 49322,92 грн. (без ПДВ), а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 32112,35 грн. (без ПДВ), така сума входить до ліміту відповідальності 50000,00 грн. визначеного у страховому полісі. При цьому зазначеним Полісом також визначена франшиза в сумі 500,00 грн.

За таких обставин, згідно ст.12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суму, яку необхідно стягнути з нього на користь позивача становить 500,00 грн.

Також, позивачем не доведена вимога щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., оскільки первинно протокол про адміністративне правопорушення за фактом ДПТ був складений 19.12.2012 року саме відносно ОСОБА_1, так як саме в його діях були наявні ознаки порушення Правил дорожнього руху. На жаль, через некваліфіковану правову допомогу, він не в повному обсязі використав свої права: не приймав участі у розгляді адміністративного протоколу щодо ОСОБА_1 та не оскаржив вчасно постанову суду від 04 лютого 2013 року, в якій повністю перекручені обставини справи. Як наслідок, за відсутності автотехнічного дослідження, постановою суду від 01.03.2012 року вже його було визнано винним за ст.124 КУпАП України. Але, відповідно до положень ч.2 ст.1193 ЦК України «якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом». За таких обставин ОСОБА_1 який, своїми необережними діями сприяв настанню таких тяжких наслідків і також завдав йому шкоди, не може претендувати на відшкодування моральної шкоди, які останній нічим не доводить.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Пунктом 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З матеріалів справи вбачається що ухвалоюОлександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2015 року відкрито провадження у вказаній справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль марки «Мазда 3», державний номерний знак НОМЕР_2, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 360768, виданого 17.03.2012 року Кіровоградським РЕВ УДАІ при УМВС України в Кіровоградській області.

19 грудня 2012 року о 10 год. 47 хв. по пр.Леніна(Соборний) в напрямку вул.Першотравнева м.Олександрії Кіровоградської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу«ВАЗ 2103», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу«МАЗДА», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1 В наслідок зазначеного ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.02.2013 року №398/167/13-п, яка набрала законної сили, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.03.2013 року №398/193/13-п, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу в сумі 400,00 грн.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постанова судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області про визнання винним відповідача та накладення на нього адміністративного стягнення набрала чинності та є обов'язковою для суду з питань чи мали місце дії, наслідком яких було настання страхового випадку та сплата страхового відшкодування, та чи вчинені вони саме відповідачем. Факти, встановлені постановою судді з вказаних питань, не можуть бути оспорені при розгляді даної справи.

Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.

ОСОБА_6 № АВ/1943150 про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ОСОБА_5 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» та ОСОБА_4, забезпечений транспортний засіб - «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, строк дії полісу з 26.04.2012 року по 25.04.2013 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого 50000,00грн., розмір франшизи 500,00грн.

Відповідно схеми наслідків дорожньо-транспортної пригоди без потерпілих, яка сталась 19.12.2012 року на перехресті вулиці Першотравнева та проспекту Леніна (Соборний) в м.Олександрія, автомобілі «МАЗДА», державний номерний знак НОМЕР_2, та ВАЗ 2103, державний номерний знак Л9915КД, отримали механічні пошкодження.

Як свідчить довідка, виданої 19.12.2012 року інспектором ВДАІ Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області, автомобіль «МАЗДА», державний номерний знак НОМЕР_2, отримав такі механічні пошкодження: деформація капота та переднього правого крила, відірвані передні фари, розбите передній бампер та передня декоративна решітка.

ОСОБА_6 звіту №31, який виконаний 03.02.2013 року субєктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_7 на замовлення позивача, про оцінку автотранспортного засобу внаслідок зазначеної ДТП, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «МАЗДА 3», державний номерний знак НОМЕР_2, станом на 01.02.2013 року складає 72033,20 грн. Вартість матеріальних збитків, завданих власнику даного транспортного засобу без урахування фізичного зносу деталей, вузлів та агрегатів, які належить до заміни та з урахуванням ВТВ складає 75705,22грн.

Відповідно до ремонтної калькуляції, проведеної 01.02.2013 року, вартість ремонту автомобіля «МАЗДА», державний номерний знак НОМЕР_2, складає 72033,20грн.

Позивачем ОСОБА_1 було оплачено вартість відновлювального ремонту автомобіля «МАЗДА», державний номерний знак НОМЕР_2, в сумі 50496,00грн., про що свідчить акт прийому-передачі виконаних робіт від 15.05.2013 року та розрахункова квитанція серії АВБ №014128,

18.03.2013 року ОСОБА_5 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» було отримано постанову суду про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності та заяву ОСОБА_1 на виплату страхового відшкодування.

ОСОБА_6 з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов'язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов'язання, в яких потерпіла сторона має право вимагати від заподіювача шкоди повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

ОСОБА_6 зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання, а виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5).

ОСОБА_6 зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

При цьому в Законі №1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, повязаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика).

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Не погодившись з висновком, який було зроблено на замовлення позивача, представником страхової компанії також було замовлено дослідження автомобіля «МАЗДА», державний номерний знак НОМЕР_2, відповідно до якого 06.02.2013 року було складено звіт № 27-13 автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП зазначеному транспортному засобу. ОСОБА_6 висновків звіту вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля складає 49322,92грн., сума матеріального збитку з врахуванням відсотку зношення на момент проведення дослідження становить 32112,35 грн.

При цьому як свідчить звіт, проведений на замовлення позивача, дослідження вартості відновлювального ремонту та визначення величини втрати товарної вартості проводились з урахуванням вартості відновлювальних ремонтних робіт, вартості необхідних для ремонту матеріалів, вартості складових, що підлягають заміні під час ремонту, втрати товарної вартості транспортного засобу, тоді як згідно звіту, проведеного на замовлення страхової компанії, такі відомості використанні не були(немає відомостей).

З огляду на зазначене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування шкоди, повязаної з пошкодженням транспортного засобу, це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

ОСОБА_6 з пунктом 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6. Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

У пункті 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) чітко встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Ураховуючи те, що згідно з пунктом 8.6 Методики величина втрати товарної вартості транспортного засобу враховує втрату товарного вигляду транспортного засобу, можна вважати, що пункт 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) також виключав виплату страховиком потерпілій особі і відповідного відшкодування шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу.

У справі, яка переглядається, суд касаційної інстанції зробив помилкові висновки про неможливість нести вказану відповідальність особою, з вини якої завдано шкоду, оскільки згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом "е" цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Таким чином, правильне застосування пункту 32.7 статті 32 Закону передбачає аналіз відповідної правової норми в її системному взаємозв'язку з вимогами, передбаченими статтями 22, 1166 і 1187 ЦК України.

Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статті 1194 ЦК України, пункту 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти таких висновків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду.

Відповідно до звіту, зробленого на замовлення позивача втрата товарної вартості транспортного засобу становить 3672,02грн., отже сума вартості матеріальних збитків без врахування втрати товарної вартості становить 72033,20 (75705,22 3672,02) та дорівнює вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Разом з тим, позивачем в розрахунку матеріальної шкоди вказується вартість ремонту автомобіля на суму 50496,00грн., що становить фактичну вартість, сплачену за ремонт транспортного засобу, про що свідчить акт прийому-передачі виконаних робіт від 15.05.2013 року.

При цьому, оскільки відповідно до поданої заяви про виплату страхового відшкодування позивач добровільно виявив бажання отримати страхове відшкодування на власний рахунок, а не шляхом перерахування страхового відшкодування на рахунок СТО на проведений ремонт пошкодженого транспортного засобу, тому сума оціненої шкоди повинна бути зменшена на суму визначеного податку на додану вартість.

Відповідно до п. 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко визначено, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Таким чином, вказане положення Закону встановлює обов'язок страхової компанії проводити нарахування ПДВ із встановленого розміру страхового відшкодування належного до виплати потерпілій особі, у разі проведення такої виплати безпосередньо потерпілій особі, у разі коли особа не надала документів щодо сплати проведеного ремонту пошкодженого транспортного засобу, який був здійснений особою, яка є платником податку на додану вартість.

Позивачем ОСОБА_1 на користь виконавця ремонтних робіт ПП ОСОБА_9В було оплачено вартість відновлювального ремонту автомобіля «МАЗДА», державний номерний знак НОМЕР_2, в сумі 50496,00грн., що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт від 15.05.2013 року та розрахунковою квитанцією серії АВБ №014128.

Як свідчить, свідоцтво серії Б №783614, видане Знамянською обєднаною державною податковою службою 30.05.2012 року, ОСОБА_9 є платником єдиного податку 2 групи, ставка єдиного податку 20%.

ОСОБА_6 ставок податку, встановлених на момент вчинення ДТП, ставка податку на додану вартість в період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року становила 20%

Крім того, відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (стаття 9 Закону України "Про страхування").

ОСОБА_6 № АВ/1943150 про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ОСОБА_5 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» та ОСОБА_4 розмір франшизи становить 500,00грн.

Отже, сума матеріальної шкоди, яку повинно було виплатити позивачу ОСОБА_5 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» становить 39896,80грн.(50496,00 (50496,00 х 20%) 500).

ОСОБА_5 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» вже частково здійснило страхову виплату позивачу: 21197,63грн.- було сплачено страховою компанією після розгляду документів за страховим випадком, що підтверджується самим позивачем; 10414,72грн. - було сплачено страховою компанією після того, як позивач звернувся з зазначеною позовною заявою до суду, що підтверджується платіжним дорученням №ЗР063380 від 27.11.2015 року.

Отже, враховуючи викладене, залишок суми, яку необхідно стягнути з ОСОБА_5 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3», становить 8284,45 (39896,80 21197,63 (попередня сплата) 10414,72 (сума, сплачена після подання позову).

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Також згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

При цьому страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2267цс16.

Аналіз судової практики передбачає дві можливості відшкодування шкоди:

- за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди;

- за рахунок страховика шляхом отримання страхового відшкодування.

Між тим право вибору належного способу захисту своїх порушених прав належить самому потерпілому.

Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 р. у справі № 6-112цс13 (№ в ЄДРСРУ 37401913).

Більше того, 20 січня 2016 року Верховний суд України у справі № 6-2808цс15 дійшов до висновку, що зворотна вимога страховика до винної у ДТП особи визначається не тільки розміром завданої ТЗ шкоди, а й сукупністю фактичних затрат, які понесені страховиком і які, в свою чергу, підтверджені відповідним платіжним дорученням.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст.1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.1166 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі.

В п .4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Наведене свідчить, що головною особливістю відшкодування шкоди, яка виникла за участі джерела підвищеної небезпеки, є те, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає як винну, так і безвинну відповідальність власника такого джерела. На володільця не може бути покладено обов'язок по відшкодуванню такої шкоди, лише у двох випадках: якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під умислом слід розуміти, що потерпілий передбачав і бажав настання шкідливих наслідків. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Непереборною силою в такому випадку слід визнавати фактори об'єктивного характеру, причинно не пов'язані з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Дія непереборної сили може бути спрямована як на об'єкт, діяльність з яким становить джерело підвищеної небезпеки, так і на осіб, які обслуговують цей об'єкт.

Поняття на ознаки непереборної сили розкриваються у п.1 ч.1 ст.263 ЦК України. Непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов'язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності сторін обставина, яку сторони, хоча б навіть і передбачили, але не могли б попередити. До таких обставин , як правило, відносяться стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі) та соціальні явища (війни, страйки,акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не рядова, звичайна обставина, яка хоча і може спричинити певні труднощі для сторін, але не виходить за рамки буденності, а екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Обов'язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_4 завдав майнову шкоду позивачу внаслідок непереборної сили.

В п.14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то таке відшкодування згідно зі ст. ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду.

За загальним правилом розмір відшкодування шкоди встановлюється законом або домовленістю сторін, а у разі наявності спору між сторонами судом.

Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 ЦК України, крім того, відповідні розяснення надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, відповідно до яких при визначенні розміру шкоди враховується розмір майнової шкоди, спричиненої майну або особистим немайновим правам потерпілого. Під шкодою, що має бути відшкодована, розуміють знешкодження або зменшення блага потерпілого внаслідок порушення його матеріальних прав або приниження нематеріальних благ (життя, здоровя тощо).

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_4 повинен відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, яка становить різницю між заподіяною шкодою встановленою висновком автотоварознавчого дослідження та сумою виплаченого страхового відшкодування, тобто 10599,20грн. (50496,00 39896,80).

Разом з тим, відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду на суму лише 1996,00грн., то суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 саме цю суму.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на складання звіту, то вони задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.34.3 ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Як свідчить звіт №31, який виконаний 03.02.2013 року субєктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_7 на замовлення позивача, про оцінку автотранспортного засобу марки «МАЗДА 3», державний номерний знак НОМЕР_2, представник страховика був присутній під час проведення дослідження та складення звіту.

Крім того, згідно з п.3.ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Позивач зазначає, що моральна шкода в даному випадку полягає у його душевних стражданнях через пошкодження його автомобіля, яким він на протязі тривалого часу через це не міг користуватися, було порушено його нормальний спосіб життя.

ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 23 ЦК України право на відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, мають лише фізичні особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

При оцінці моральної (немайнової) шкоди, спричиненої потерпілим особам внаслідок ДТП, суд повинен належним чином оцінювати ступінь їх немайнових витрат, а також у випадках предявлення таких вимог до страховиків враховувати положення ст. 611 ЦК України про те, що таке відшкодування може бути застосовано лише у передбачених законом або договором випадках порушення страховою компанією зобовязань і виходити з того, чи передбачено укладеним договором страхування можливість такого відшкодування страховиком. Необхідно звернути увагу на те, що п. 22.3. ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України обовязок відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, покладено на особу, яку визнано винною у скоєнні ДТП.

ОСОБА_6 розяснень в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з наступними змінами, від 31 березня 1995 року N 4, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Виходячи з обставин справи, відсутністю особливо тяжких або фатальних наслідків та виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, суд дійшов висновку про можливість стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_4 в розмірі 1000,00грн., оскільки саме такий розмір відповідатиме ступеню моральних страждань.

ОСОБА_6 ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню сума судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 264, 265, 273, 354, п.9, п.п.15.5 п.п.15 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, до приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3» та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 8284 (вісім тисяч двісті вісімдесят чотири) грн. 45коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 1996(одна тисяча девятсот девяносто шість) 00коп. та моральну шкоду в розмірі 1000(одна тисяча) 00коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог: з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3» - 95грн. 20коп., з ОСОБА_4 27грн. 70коп.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП-, місце реєстрації: 28000,АДРЕСА_1;

Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3», місцезнаходження:04050, м.Київ,вул.Глибочицька,44, Код ;

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП- НОМЕР_3, місце реєстрації: 28000, Кіровоградська область, м.Олександрія, вул.Кременчуцька, буд.18

Суддя