Постанова

Іменем України

02 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 212/2630/13-ц

провадження № 61-7339св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк Форум»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року у складі судді Пустовіта О. І. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум», банк), уточнивши який просила: визнати недійсними кредитний договір від 11 липня 2008 року № 0278/08/05-КЕ (далі - кредитний договір) укладений між ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним банком «Форум» (далі - АКБ «Форум»), правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», додаткові угоди до цього договору від 14 липня 2008 року № 1 та від 30 квітня 2009 року № 2; визнати недійсними іпотечний договір від 11 липня 2008 року № 0278-Z (далі - договір іпотеки) укладений між ОСОБА_5 та АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та договір про внесення змін до нього від 30 квітня 2009 року; визнати недійсними договір поруки від 11 липня 2008 року № 0278-Р (далі - договір поруки) укладений між нею та АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та договір про внесення змін до нього від 30 квітня 2009 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначала, що 11 липня 2008 року її чоловік - ОСОБА_5 та банк уклали кредитний договір, до якого додатковими угодами від 14 липня 2008 року № 1 та від 30 квітня 2009 року № 2 внесені зміни.

На забезпечення виконання умов кредитного договору, цього ж дня, між банком і ОСОБА_5 укладено договір іпотеки та між нею і банком договір поруки, до яких 30 квітня 2009 року також внесені зміни.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після його смерті до неї перейшли права та обов'язки, які належали померлому, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Кредитний договір, є недійсним оскільки при його укладанні не були узгоджені істотні умови, які є обов'язковими. Такі умови погоджені 14 липня 2008 року підписанням додаткової угоди № 1 до кредитного договору.

В порушення вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», пунктів 2.1, 2.4, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року (далі - Правила), банк інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту у передбаченій письмовій формі їй перед укладанням кредитного договору, не надав.

ОСОБА_4 просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що волевиявлення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 при укладенні оскаржуваних правочинів було вільним. Укладені договори спрямовані на настання правових наслідків, що були ними обумовлені, відповідач надав, а ОСОБА_5 прийняв кредит та зобов'язувався його повернути у встановлені кредитним договором розмірі та строки, а ОСОБА_4 виступила гарантом виконання умов кредитного договору.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, повно та всебічно дослідив обставини справи, оцінив надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, оскільки вони ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Спірні договори укладені без дотримання вимог ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2017 рокупоновлено ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження вказаних судових рішень, касаційну скаргу залишено без руху, з наданням строку для усунення її недоліків.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року зазначену касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

На час розгляду справи Верховним Судом відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсними договорів у зв'язку із неузгодженням істотних умов, які є обов'язковими, та невідповідністю статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і Правил.

Суди встановили, що 11 липня 2008 року АКБ «Форум», який є правонаступником ПАТ «Банк Форум», і ОСОБА_5 уклали кредитний договір № 0278/08/05-КЕ, за умовами якого банк відкриває позичальнику кредитну лінію на поточні потреби з лімітом у розмірі 191 тис. дол. США строком до 10 липня 2013 року. Надання кредитних коштів здійснюється окремими частинами (траншами) на умовах визначених договором та додатковими угодами в межах встановленого ліміту. Розмір кожного траншу, строк на який він надається та порядок погашення регулюється додатковими угодами до кредитного договору. За користування траншами встановлюється плата в розмірі 14 % річних.

Додатковою угоду № 1 від 14 липня 2008 року до кредитного договору банк надав позичальнику перший транш у розмірі 191 тис. дол. США строком до 10 липня 2013 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договоромбанк та ОСОБА_5 уклали іпотечний договір № 0278-Z, за умовами якого банку в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: комплекс будівель розташованих за адресою: АДРЕСА_1, які належить іпотекодавцю на праві приватної власності.

11 липня 2008 року банк та ОСОБА_4 уклали договір поруки № 0278-Р, за умовами якого ОСОБА_4 зобов'язалася у разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором погасити заборгованість за кредитним договором, а саме: суму кредиту 191 тис. дол. США, нараховані проценти за кредитом, проценти по простроченій позиці (штраф, пеню) та інші платежі передбачені Кредитним договором.

Додатковою угодою № 2 від 30 квітня 2009 року до кредитного договору сторони внесли зміни до кредитного договору та до додаткової угоди № 1. Пункт 1.1 кредитного договору викладено в наступній редакції: банк відкриває позичальнику кредитну лінію на поточні потреби з лімітом у розмірі 175 тис. дол. США строком по 10 липня 2013 року. Пункт 2 додаткової угоди № 1 до кредитного договору викладено в такій редакції: повернення наданого траншу та сплату процентів за користування ним позичальник зобов'язується здійснювати згідно з наведеним графіком.

30 квітня 2009 року укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, за умовами якого іпотекодавець зобов'язаний повернути іпотекодержателю кредитні кошти в розмірі 175 тис. дол. США, з кінцевим терміном повернення 10 липня 2013 року, сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами з розрахунку 14 % річних і можливі неустойки в розмірах та у випадках, передбачених кредитним договором і цим договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги.

30 квітня 2009 року ОСОБА_4 та банк уклали договір про внесення змін до договору поруки, яким внесли зміни до договору поруки виклавши пункт 2.1 у наступній редакції: поручитель зобов'язується у разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором погасити заборгованість за кредитним договором, а саме: суму кредиту 175 тис. дол. США, нараховані проценти за кредитом, проценти за простроченою позикою (штраф, пеню) та інші платежі передбачені кредитним договором.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли його дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

На підставі пункту 2 частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Права споживача, у разі надання йому недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію, підлягають захисту у випадках та спосіб, встановлених частиною сьомою статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин. Цією нормою не передбачалося визнання недійсним договору у зв'язку із наданням недоступної, недостовірної або несвоєчасної інформації про продукцію.

Судами встановлено, що укладені договори були спрямовані на настання правових наслідків, що були обумовлені, тобто відповідач надав, а ОСОБА_5 прийняв кредит та зобов'язувався його повернути у встановлені кредитним договором розмірі та строки, а ОСОБА_4 виступила гарантом виконання ОСОБА_5 умов кредитного договору.

Оспорюванні договори підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договорів, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_5 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови що підтверджується довідкою про погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами за кредитним договором. За життя кредитний договір та договір іпотеки ОСОБА_5 не оскаржував.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року у редакції станом на час розгляду справи судами, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що оспорюваний кредитний договір не містить відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, а також умов, які відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пунктів 3.1, 3.2, 3.4 Правил, є обов'язковими, спростовуються матеріалами справи та встановленими судами фактичними обставинами справи.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат