КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 757/69768/17-ц

провадження № 22-ц/824/3501/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Тузової Владислави Олександрівни

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року у складі судді Цокол Л.І.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року представник позивача ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису №6715 від 19 липня 2017 року таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вимог зазначала, що 19 липня 2017 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис за номером в реєстрі №6715 на кредитному договорі №б/н від 09 березня 2010 року, укладеному між позивачем та відповідачем, про стягнення заборгованості на користь банку грошових коштів у розмірі 67 009,66 грн.

Указувала на те, що з виконавчим написом не погоджується, оскільки нотаріус не дотримався чинного законодавства, яке регулює порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах. Окрім того, зобов'язання за вказаним кредитним договором вже були виконані в рамках виконавчого провадження №51371878, яке було закінчене у зв'язку з повним виконанням виконавчого документа, а кошти в сумі 12 477,95 грн. були перераховані ПАТ КБ «Приватбанк».

На підставі викладеного просив визнати виконавчий напис №6715 від 19 липня 2017 року таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року позовні вимоги задоволено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, 11 вересня 2018 року відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування.

В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача вказує, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, а лише перевіряє документи з урахуванням положень «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Однак, суд першої інстанції встановив, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягали стягненню. Таким чином, апелянт вважає, що суд повинен був лише встановити чи було надано банком нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджували безспірність кредитної заборгованості позивача перед відповідачем.

Окрім того, зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні послався на пункти Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, які втратили чинність.

Виходячи з вищезазначеного, вважає вчинення виконавчого напису правомірним.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» постановлено ліквідувати Апеляційний суд міста Києва.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (пункт шостий статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 суддів Апеляційного суду міста Києва переведено на посади суддів до Київського апеляційного суду.

Згідно повідомлення, опублікованого в газеті «Голос України», з 3 жовтня 2018 року свою процесуальну діяльність розпочав Київський апеляційний суд.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України.

31 жовтня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про закриття апеляційного провадження, в якій у мотивування вимог зазначається, що апеляційна скарга підписана особою, яка не мала права її підписувати.

Дослідивши матеріали вищевказаної заяви, колегія суддів доходить висновку про її відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України дана справа віднесена апеляційним судом до категорії малозначної.

Згідно частини другої статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Статтею 131-2 Конституції України встановлено, що виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Таким чином, ураховуючи, що при розгляді малозначних справ законом передбачена можливість участі у справі представників сторін за довіреністю, апеляційним судом не встановлено порушень при подачі апеляційної скарги Тузовою В.О., як представником АТ «Приватбанк» за довіреністю, у розумінні статті 60 ЦПК України.

Позивач не скористався правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту та доводів апеляційної скарги до суду не направив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що виконавчий напис вчинено за кредитним договором, за яким вже було стягнуто заборгованість, що свідчить про порушення Порядку вчинення нотаріальних дій.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 09 березня 2010 року між позивачем та відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

19 липня 2017 року за зверненням ПАТ КБ «Приватбанк» до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 6715 про стягнення з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 67 009,66 грн. за кредитним договором № б/н від 09.03.2010 р. на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк».

26 жовтня 2017 року за вказаним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження Чечельницьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області за № 55008530.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року у справі № 757/69768/17-ц в рамках розгляду заяви представника ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення позову було вирішено зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., від 19.07.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6715.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 29 жовтня 2015 року, згідно якого з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 09.03.2010 року в сумі 12 112,55 гривень, з яких,заборгованість за кредитом у сумі 4 834,36 гривень, заборгованість по процентам у сумі 5 301,40 гривень, заборгованість за пенею та комісією в розмірі 1 400,00 гривень, штраф - 576,79 гривень (процентна складова), а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 365,40 гривень.

На виконання вказаного рішення Чечельницьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження ВП №51371878. Постановою від 24 лютого 2017 року вказане виконавче провадження було закінчено у зв'язку з його фактичним і повним виконанням.

У матеріалах справи також міститься копія квитанції № N15EW41996 від 21 лютого 2017 року з призначенням платежу: борг згідно виконавчого провадження 51371878 (а.с.20).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Окрім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому, стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що виконавчий напис вчинено за кредитним договором № б/н від 09 березня 2010 року, за яким вже було стягнуто заборгованість та закінчено виконавче провадження у зв'язку з його фактичним та повним виконанням. Окрім того, письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором №б/н від 09 березня 2010 року позивачу відправлена 13 липня 2017 року, а заява про вчинення виконавчого напису подана 19 липня 2017 року, тобто нотаріусом не додержано тридцятиденного терміну для вчинення виконавчого напису. Водночас, в матеріалах справи відсутня інформація про отримання або неотримання ОСОБА_1 вказаної письмової вимоги.

До того ж, місцевий суд вірно зауважив на тому, що у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, а саме, період з 09 березня 2010 року по 31 травня 2017 року, який перевищує загальний строк позовної давності, тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років.

Окрім того, нотаріус вирішив стягнути з відповідача одночасно пеню та штрафи за порушення боржником грошового зобов'язання, що не відповідає вимогам статті 61 Конституції України.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об'єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення місцевого суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Тузової Владислави Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай