Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 642/10702/13-ц

провадження № 61-8660св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - Кредитна спілка «Самопоміч»,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Кредитної спілки «Самопоміч» на рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року у складі колегії суддів Пшенічної Л. В., Кіпенко І. С., Шаповал Н. М.,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2013 року Кредитна спілка «Самопоміч» (далі КС «Самопоміч») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором №209-7 від 10 вересня 2007 року, яка станом на 4 грудня 2012 року становила 188 971,76 грн і складалася з 14 389, 88 грн заборгованості за кредитом та 174 581, 88 грн заборгованості по процентах.

Позовна заява мотивована тим, що 10 вересня 2007 року між КС «Самопоміч» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №209-7, згідно з умовами якого ОСОБА_4 відкрито кредитну лінію з лімітом 15 000,00 грн зі сплатою 4% на місяць, що розраховуються поденно від наданої суми кредиту, строком до 10 вересня 2008 року.

З метою забезпечення належного виконання умов указаного кредитного договору цього ж дня між КС «Самопоміч» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язалась відповідати перед кредитною спілкою за належне виконання позичальником умов кредитного договору.

Посилаючись на те, що відповідачі належним чином не виконували умови кредитного договору, у встановлений строк кредитні кошти не повернули, внаслідок чого утворилась заборгованість, КС «Самопоміч» просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 7 квітня 2015 року у складі судді Грінчук О. П. позов КС «Самопоміч» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь КС «Самопоміч» заборгованість за кредитним договором, яка складається з 14 389,88 грн заборгованості по кредиту та 174 581,88 грн заборгованості по процентах. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору у нього утворилася заборгованість по тілу кредиту та процентах, що підтверджується наданими суду розрахунками, яка підлягає стягненню. Позовні вимоги заявлені в межах строків позовної давності, визначених ЦК України та кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що її зобов'язання за договором поруки припинились на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Крім того, судом установлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, її правонаступників не встановлено, спадкова справа не заводилася.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 4 червня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 7 квітня 2015 року змінено, зменшено розмір стягнутої із ОСОБА_4 заборгованості за процентами з 174 581,88 грн до 22 448,40 грн, оскільки визначена сума процентів за кредитним договором не підтверджена відповідними розрахунками, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року рішення апеляційного суду Харківської області від 4 червня 2015 року в частині стягнення із ОСОБА_4 на користь КС «Самопоміч» заборгованості за процентами за користування кредитом скасовано та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 7 квітня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 7 квітня 2015 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь КС «Самопоміч» заборгованості за процентами та відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що КС «Самопоміч» не надала належних і допустимих доказів того, що має право на здійснення діяльності з надання кредитів, без отримання ліцензії, у зв'язку з чим надання фінансових коштів у позику під проценти (фінансовий кредит) є незаконним, а тому поверненню підлягає лише сума, отримана у позику, а з наданих позивачем документів неможливо зробити висновок, що кредит ОСОБА_4 було надано за рахунок власних коштів кредитної спілки.

У касаційній скарзі, поданій 29 квітня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Голова правління КС «Самопоміч» просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 7 квітня 2016 року і залишити в силі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 7 квітня 2015 року. Посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд порушив норми процесуального права. Оскільки кредит ОСОБА_4 як члену кредитної спілки було надано на відповідних умовах за рахунок капіталу кредитної спілки та коштів, залучених кредитною спілкою, що не потребує отримання ліцензії, представник позивача вважає, що апеляційний суд дійшов хибного висновку про звільнення відповідача від сплати процентів, адже умовами договору, який є дійсним, передбачено сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20 лютого 2018 року дану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою та другою статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Предметом касаційного перегляду є рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4 В іншій частині рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року не оскаржується та в касаційному порядку не переглядається.

Судом установлено, що з 18 липня 2006 року ОСОБА_4 є членом кредитної спілки «Самопоміч».

10 вересня 2007 року між КС «Самопоміч» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №209-7, згідно з умовами якого ОСОБА_4 надано кредит у формі кредитної лінії у сумі 15000 грн зі сплатою 4% на місяць, що розраховуються поденно від наданої суми кредиту, строком до 10 вересня 2008 року.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору у ОСОБА_4 утворилася заборгованість у розмірі 188 971,76 грн, з яких 14 389,88 грн заборгованість за кредитом, 174 581,88 грн - за процентами.

Відповідно до пункту 9 кредитного договору №209-7 від 10 вересня 2007 року строк позовної давності за цим договором становить десять років.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_4, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на момент процесуальної дії), дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує належним чином, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Оскільки ОСОБА_4 не виконав належним чином взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості відповідно до наданого позивачем розрахунку.

Висновок апеляційного суду про те, що кредитна спілка «Самопоміч» не мала права надавати кредит, оскільки не має ліцензії на здійснення послуг з надання фінансового кредиту, не відповідає встановленим судом обставинам.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб їх членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Відповідно до Ліцензійних умов проведення діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг, затверджених розпорядженням комісії з регулювання фінансових послуг України від 02 грудня 2003 року № 14, діяльність кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної спілки, а також коштів кредитних спілок, що є їх членами, та коштів спільних фінансових фондів асоціації кредитних спілок, утворених їх членами, не потребує отримання ліцензії.

На підставі статті 6 Статуту кредитна спілка «Самопоміч» надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі.

Судом установлено, що ОСОБА_4 є членом кредитної спілки «Самопоміч»; грошові кошти у кредит надані йому за рахунок капіталу кредитної спілки, що підтверджується дослідженими судами в ході розгляду справи доказами, зокрема, заявою ОСОБА_4, кредитним договором і платіжними документами, якими підтверджується факт отримання кредитних коштів.

Підписавши кредитний договір, позивач погодився з його умовами та мав вільне волевиявлення на отримання кредитних коштів, які отримав від кредитної спілки.

Відповідно до довідки КС «Самопоміч» від 04 квітня 2016 року № 68 ОСОБА_4 надано кредит 10 вересня 2007 року згідно з договором кредиту № 209-7 в сумі 15 000,00 грн за рахунок капіталу кредитної спілки та частково за рахунок внесків членів кредитної спілки на депозитні рахунки. Зазначені обставини підтверджені Звітними даними про склад активів та пасивів кредитної спілки «Самопоміч» за 2007 рік, дослідженими судом.

За таких обставин апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що кредитна спілка «Самопоміч» не мала права надавати кредит відповідачу під проценти, оскільки отримані позичальником ОСОБА_4 кредитні кошти не є фінансовим кредитом, виданим за рахунок залучених коштів (кредитів банків, інших установ та організацій), а виданий за рахунок власного капіталу спілки, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», і, як наслідок, КС «Самопоміч» має право на стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника, оскільки він належним чином не виконав умов договору кредиту.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим та ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог КС «Самопоміч» ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, це рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кредитної спілки «Самопоміч» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року скасувати.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2015 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М.Коротун

В. І. Крат