Справа №463/3023/17
Провадження №2/463/450/18
УХВАЛА

судового засідання

10 грудня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Орізон» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач КС «Орізон» 12.06.2017р. засобами поштового зв'язку направив суду позовну заяву до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 50 від 10.07.2008р. в розмірі 25 746,74 грн.

Ухвалою судді від 03.07.2017р. відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду на 30.10.2017р.

Незважаючи на те, що копія вказаної ухвали отримана відповідачем 27.07.2017р., що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.39), останньою 24.10.2017р. подано апеляційну скаргу на ухвалу судді від 03.07.2017р., тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження та практично одночасно перед початком першого судового засідання, що відповідно, унеможливило проведення судового засідання 30.10.2017р.

Ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 06.11.2017р. (а.с.46) вказана апеляційна скарга залишена без руху у зв'язку з пропуском строку на апеляційне оскарження та несплатою відповідачем судового збору.

Оскільки вимоги ухвали від 06.11.2017р. відповідачем не були усунуті, ухвалою від 01.02.2018р. відповідачу відмовлено у відкритті апеляційного провадження, після чого 19.02.2018р. матеріали справи надійшли на адресу Личаківського районного суду м. Львова.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII), яким ЦПК України викладено в новій редакції.

За загальним правилом, передбаченим ст. 355 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак, як зазначено в пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Оскільки станом на даний час Єдина судова інформаційно-телекомунікаційної система в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції не створена, учасник справи вправі подати апеляційну скаргу через суд першої інстанції, а останній, відповідно зобов'язаний направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Перед початком наступного судового засідання, яке призначалось на 30.03.2018р., відповідач 28.03.2018р. засобами поштового зв'язку повторно подала до суду апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження, що відповідно, у зв'язку з направленням справи до суду апеляційної інстанції, унеможливило розгляд справи 30.03.2018р.

Ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 10.04.2018р. відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою від 28.03.2018р. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, а саме у зв'язку з тим що вже є ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

В подальшому, перед початком наступного судового засідання, яке призначалась на 07.06.2018р., відповідач ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку 25.05.2018р. втретє направила на адресу суду апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження, що відповідно, у зв'язку з направленням справи до суду апеляційної інстанції, унеможливило розгляд справи 07.06.2018р.

Ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 15.06.2018р. відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою від 25.05.2018р. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України.

Перед початком наступного судового засідання, яке призначалась на 03.08.2018р., відповідач ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку 25.07.2018р. вчетверте направила на адресу суду апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження, що відповідно, у зв'язку з направленням справи до суду апеляційної інстанції, унеможливило розгляд справи 03.08.2018р.

Ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 13.08.2018р. відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою від 25.07.2018р. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України. При цьому, цією ухвалою попереджено ОСОБА_1 щодо недопустимості подальшого зловживання правами на оскарження судового рішення та роз'яснено наслідки такого зловживання, передбачені ст. 148 ЦПК України.

Незважаючи на це, перед початком наступного судового засідання, яке призначалось на 09.11.2018р., відповідач ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку 29.10.2018р. вп'яте направила на адресу суду апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження, що відповідно, у зв'язку з направленням справи до суду апеляційної інстанції, унеможливило розгляд справи 09.11.2018р.

Ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 12.11.2018р. відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою від 29.10.2018р. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України. При цьому, цією ухвалою повторно попереджено ОСОБА_1 щодо недопустимості подальшого зловживання правами на оскарження судового рішення та роз'яснено наслідки такого зловживання, передбачені ст. 148 ЦПК України.

Згідно вимог частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України в чинній редакції одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків (пункт 5 частини п'ятої статті 12 ЦПК України)

За змістом частини першої ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною другою статті 44 ЦПК України визначений перелік дій сторони, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами, зокрема, вчинення аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Згідно частини четвертої цієї статті, суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить з ідеї про те, що саме до обов'язків національних органів влади належить недопущення неналежної та такої, що сприяє затягуванню розгляду справи поведінки сторони цивільного провадження (рішення від 03.03.2011р. у справі «Колесникова проти України», п. 30). При цьому, знайшовши у цій справі ознаки порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо тривалості провадження поза межами розумного строку, ЄСПЛ також звернув увагу на те, що суди, маючи в своєму розпорядженні механізми протидії зловживанню процесуальними права не вжили будь-яких заходів для покарання сторони, яка зловживає своїми правами з метою унеможливлення розгляду справи.

Аналогічні причини порушення п. 1 ст. 6 Конвенції щодо тривалості провадження поза межами розумного строку ЄСПЛ констатував під час розгляду справи «Смірнова проти України» (рішення від 08.11.2005р., п. 69).

Заходами процесуального примусу, згідно ч. 1 ст. 143 ЦПК України є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Одним з таких заходів, згідно п. 5 ч. 1 ст. 144 ЦПК України є накладення штрафу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Згідно ч. 9 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Оскільки всі п'ять апеляційних скарг є ідентичними за змістом, і всі вони подавались з пропуском строку на апеляційне оскарження (в кожній з таких апеляційних скарг зазначено, що про існування ухвали про відкриття провадження відповідач дізналась 20.10.2017р.) та безпосередньо перед початком судового засідання, такі дії відповідача судом розцінюються як недобросовісне використання наданих законом процесуальних прав на апеляційне оскарження, які спрямовані на затягування розгляду справи та фактично унеможливлюють здійснення судом першої інстанції своєчасного розгляду справи протягом розумних строків.

В такому випадку, відповідно до вимог ст. 148 ЦПК України, з метою спонукання відповідача до добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання процесуальними правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства, суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 штраф, а враховуючи систематичність такої поведінки та тривалість розгляду справи - накласти його у розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» на 1 січня 2018 року, тобто в максимальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 148 УПК України, і що в загальному, становить 5286 грн.

Одночасно слід роз'яснити відповідачу, що у випадку повторення аналогічної поведінки, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 148 ЦПК України, на неї може бути накладено штраф у розмірі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі наведеного на керуючись ст. 148 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету, де стягувачем виступає Державна судова адміністрація України, штраф у розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5286 грн. (п'ять тисяч двісті вісімдесят шість грн.).

Дані про стягувача: Державна судова адміністрація України, м. Київ, вул. Липська, 18/5, реквізити платежу: отримувач коштів УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/21081100, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача 6007, код класифікації доходів бюджету 21081100.

Дані про боржника: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Строк пред'явлення ухвали до виконання становить три роки.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.