ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року м. Чернівці

справа № 718/1144/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисак І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Яремка В.В.,

секретар: Андрушків С.П.,

позивач: Кіцманська місцева прокуратура в інтересах держави та Іванковецької сільської ради Кіцманського району,

відповідач: ОСОБА_1,

третя особа: Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Мінів О.І., повний текст якого складено 12 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року керівник Кіцманської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави та Іванковецької сільської ради Кіцманського району з позовом до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що в ході проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства ГУ Держгеокадастром в Чернівецькій області 30.11.2017 року встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,0044 га, а саме частину АДРЕСА_1 із земель комунальної власності для житлової та громадської забудови, розташованої навпроти власного домоволодіння по АДРЕСА_1. Самовільне зайняття земельної ділянки здійснено шляхом встановлення бетонної огорожі та приєднання частини вулиці до власного домоволодіння, чим порушено вимоги ст.ст.125,126 ЗК України.

30.11.2017 року державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру в Чернівецькій області складено припис про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом демонтажу бетонної

Провадження №22-ц/822/160/18 Категорія 47

огорожі впродовж 20 днів, складено протокол про адміністративне правопорушення, винесено постанову та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

В свою чергу, ОСОБА_1 грошові кошти за порушення норм земельного законодавства не сплатила, а повторними перевірками земель від 10.01.2018 року та 09.02.2018 року встановлено, що ОСОБА_1 вимоги приписів не виконала та не звільнила самовільно зайняту частину АДРЕСА_1, у зв'язку з чим просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2018 року позовні вимоги керівника Кіцманської місцевої прокуратури задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0044 га із земель комунальної власності для житлової та громадської забудови, розташовану по АДРЕСА_1 у комунальну власність територіальної громади с.Іванківці Кіцманського району та привести її до придатного для використання стану.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

При цьому вказує, що суд не встановив та не дослідив усіх обставин справи, а позовна заява не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, при підготовці позовної заяви прокурор знехтував основними засадами цивільного судочинства, результат вирішення справи був наперед прогнозованим, оскільки прокуратурою додані до позову документи, які мають невідповідність у нумерації, різний зміст та отримувачів, зареєстровані під одними і тими самими номерами.

Зазначає також, що самовільно не захоплювала земельну ділянку, оскільки межі земельної ділянки були встановлені землевпорядником сільської ради, а конфлікт стосовно земельної ділянки виник ще в 2013 році, а тому позивачем пропущено строк позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу керівник Кіцманської місцевої прокуратури просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що твердження ОСОБА_1 відносно невідповідності вимогам чинного законодавства документів, складених Кіцманською місцевою прокуратурою, є необґрунтованими, порядок реєстрації вхідної та вихідної кореспонденції відповідає Інструкції з діловодства в органах прокуратури України.

Що стосується пропуску строку позовної давності, то такі твердження є безпідставними, оскільки Іванковецькій сільській раді стало відомо про порушення її права лише 30.11.2017 року після проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства уповноваженим органом.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскільки невиконання ОСОБА_1 вимог земельного законодавства порушує інтереси держави в особі Іванковецької сільської ради Кіцманського району.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає в повному об'ємі.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про зобов'язання відповідача повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0044 га загального користування у комунальну власність територіальної громади с.Іванківці Кіцманського району та привести її до придатного для використання стану, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка площею 0,0044 га із земель житлової та громадської забудови комунальної власності, розташована навпроти власності домоволодіння по АДРЕСА_1, у власність або користування ОСОБА_1 не надавалась, відповідач користується самовільно захопленою земельною ділянкою шляхом встановлення бетонної огорожі та приєднання частини АДРЕСА_1 до власного домогосподарства за відсутності правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1,2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Підставою для набуття зазначених прав є прийняття рішень органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування чи державними органами приватизації.

Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у ч.1 ст.79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю. Відповідно до п.а ч.4 ст.83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

В силу ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п.2.1, п.3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах що виникають із земельних відносин», за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності. Відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

За змістом ч.1 та 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Пунктом «б» ст.211 ЗК України встановлена відповідальність за порушення земельного законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1764 га по АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується державним актом серії НОМЕР_2 від 28.12.2012 року (а.с.67).

Актом обстеження земельної ділянки від 12.10.2017 року у складі комісії: депутата Іванковецької сільської ради, члена земельної комісії Мельничука В.Ю., члена виконавчого комітету Іванковецької сільської ради Мельник П.В., землевпорядника Мельника М.І., в присутності сільського голови Добровольського О.Д. встановлено: межові знаки згідно державного акту на земельну ділянку, які закріплені за ОСОБА_1, знищено; самовільно захоплено проїжджу частину ОСОБА_1 шляхом встановлення огорожі, яка не відповідає межам в бік до домогосподарства ОСОБА_6 на 1,50 м та по АДРЕСА_1 на 0,70 см., зобов'язано ОСОБА_1 усунути порушення земельного законодавства у місячний термін (а.с.10).

30.11.2017 року державним інспектором Управління з контролю за використанням і охороною земель ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області Костащуком В.М. за участю землевпорядника Мельника М.І. та ОСОБА_1 складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства №345, Акт обстеження земельної ділянки №141 від 30.11.2017 року, відповідно до яких встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайняла земельну ділянку (частину АДРЕСА_1) площею 0,0044 га із земель житлової та громадської забудови, комунальної власності, розташовану навпроти власного домоволодіння по АДРЕСА_1 шляхом встановлення бетонної огорожі та приєднання частини вулиці до власного будинковолодіння (а.с.12-14).

Також, 30.11.2017 року державним інспектором видано припис №00159, яким зобов'язано відповідача у двадцятиденний строк усунути вказане порушення земельного законодавства, а саме звільнити вищевказану земельну ділянку шляхом демонтування самовільно встановленої бетонної огорожі, який ОСОБА_1 особисто отримала того ж дня (а.с.15).

Державним інспектором контролю за використанням та охороною земель складено протокол про адміністративне правопорушення №00168 від 30.11.2017 року відносно ОСОБА_1 за ст.53-1 КУпАП, за результатами розгляду якого винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 05.12.2017 року №164, за якою ОСОБА_1 визнано винною за ст.53-1 КУпАП, накладено штраф в сумі 170 грн. (а.с.18).

10.01.2018 року складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства №378, протокол про адміністративне правопорушення №00187 та винесено припис №00177 від 10.01.2018 року, згідно яких встановлено, що ОСОБА_1 не виконала умови припису посадової особи від 30.11.2017 року №00159 щодо усунення порушення земельного законодавства, за що передбачена відповідальність за ст.188-5 КУпАП (а.с.19-21).

За результатами розгляду протоколу від 10.01.2018 року того ж дня державним інспектором контролю за використанням та охороною земель у Чернівецькій області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №182, якою визнано ОСОБА_1 винною за ст. 188-5 КУпАП та накладено штраф в розмірі 170 грн. (а.с.22)

09.02.2018 року Головним управлінням Держгеокадастру в Чернівецькій області складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства №19 за участю землевпорядника сільської ради Мельника М.І. у присутності ОСОБА_1, яким встановлено, що ОСОБА_1 не виконала вимог повторного припису №00177 від 10.01.2018 року щодо усунення порушень земельного законодавства (а.с.23,23).

В результаті, розмір заподіяної ОСОБА_1 шкоди, внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки становить 75 грн. 86 коп., яка ОСОБА_1 не сплачена. (а.с.45,46).

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що постанови державного інспектора про накладення адміністративних стягнень та притягнення до адміністративної відповідальності від 05.12.2017 року, від 10.01.2018 року набрали законно сили та ОСОБА_1 не оскаржувались.

Отже, зазначеними доказами підтверджено, що відповідачці спірна земельна ділянка у власність або користування не передавалась, а самовільно захоплена останньою шляхом зведення на ній бетонної огорожі. Належних та допустимих доказів з боку відповідача на спростування встановлених судом обставин не надавалось.

На підставі ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Тому суд першої інстанції вірно визначився із характером спірних правовідносин, належним чином оцінивши докази у справі, правильно встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_1, на які є посилання в апеляційній скарзі, про наявність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності до спірних правовідносин.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння (стаття 391 ЦК України), є негаторним.

За змістом статті 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі.

У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом (пункт 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення.

А тому негаторний позов може бути пред'явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Також колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що рішенням суду зобов'язано відповідача привести спірну земельну ділянку до придатного для використання стану, однак не конкретизовано яким саме чином у відповідності до ч.2 ст.212 ЗК України, однак оскільки дане рішення позивачем не оскаржено, апеляційний суд в силу ст.367 ЦПК України позбавлений можливості усунути його недоліки.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К. Височанська, В.В. Яремко/