Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 0814/11227/12

провадження № 61-20787св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова

Владислава Володимировича на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2017 року у складі судді Кочеткової І. В.,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2012 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 27 лютого 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі ТОВ «Український промисловий банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 532 950 грн зі сплатою 13 % річних за весь час фактичного користування кредитом строком до 22 лютого 2023 року. На забезпечення виконання умов кредитного договору того ж дня між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого останній взяв на себе зобовязання відповідати перед банком за виконання позичальником своїх зобовязань за договором кредиту.

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк», за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1

Взяті на себе зобовязання щодо повернення коштів та сплати процентів за кредитом ОСОБА_1 не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість. У звязку з вищевикладеним позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість на суму 763 934 грн 25 коп. та 3 219 грн судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2013 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів, що до нього перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем ОСОБА_1 Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ТОВ «Український промисловий банк» заборгованість за кредитним договором від 27 лютого 2008 у сумі 1 003 365 грн 97 коп., тому припинились зобовязання за договором в частині, що була предметом судового спору, і виникли зобовязання боржника з виконання судового рішення та право стягувача на звернення до органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2017 року відмовлено ПАТ «Дельта Банк» у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2013 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що вказані ПАТ «Дельта Банк» причини пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду не свідчать про наявність об'єктивних перешкод для звернення з апеляційною скаргою в передбачені законом строки. Посилання на ту обставину, що представник, яка отримала рішення суду, не погодила з керівництвом доцільність оскарження рішення суду, не заслуговує на увагу, оскільки з моменту отримання повного тексту рішення, тобто з 13 травня 2013 року, ПАТ «ДельтаБанк» мало реальну можливість визначитися зі своїми правами та в межах визначеного законом строку подати апеляційну скаргу.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є поважними. В матеріалах справи міститься поштове повідомлення про отримання співробітником ПАТ «Дельта Банк» копії рішення суду, проте вказаний лист з рішенням суду не був переданий безпосередньо до відділу для ознайомлення та відповідно прийняття рішення щодо його оскарження, оскільки відділ знаходиться за юридичною адресою. З цих підстав лист з рішенням суду був втрачений, а відповідальний юрисконсульт позбавлений можливості своєчасно оскаржити рішення суду. Копія судового рішення не була направлена судом за юридичною адресою банку, таким чином судом не було вжито заходів забезпечення права банку на апеляційне оскарження рішення суду. У звязку із запровадженням тимчасової адміністрації, і в подальшому процедури ліквідації банку, було здійснено ряд перевірок та інвентаризації кредитних справ, що спричинило звільнення працівників та втрату документації банку, тому ПАТ «Дельта Банк» було позбавлено можливості оскаржити рішення суду в апеляційному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

14 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 72 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи), право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Положення частини першої статті 294 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) визначає строки апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, які становлять: десять днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

На підставі частини третьої статті 297 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

За змістом частини третьої статті 222 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді.

Встановлено і вбачається з матеріалів справи, що представник ПАТ «Дельта Банк» не був присутнім у судовому засіданні, копію оскаржуваного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2013 року представником ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_8 отримано 13 травня 2013 року, про що свідчить заява про видачу копії рішення суду. (а.с. 85).

Апеляційна скарга на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2013 року подана ПАТ «Дельта Банк» 06 лютого 2017 року, при цьому причину пропуску строку на апеляційне оскарження банк вказував запровадження тимчасової адміністрації, і в подальшому процедури ліквідації банку, проведення перевірок та втрату документації банків, звільнення працівників, відсутність контролю за здійсненням судових проваджень, тому про оскаржуване судове рішення першої інстанції банку стало відомо лише наприкінці 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 лютого 2017 року визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження вказаного рішення суду, апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: сплати судового збору та надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

У строки, визначені ухвалою суду апеляційної інстанції, ПАТ «Дельта Банк» подало до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що представник банку ОСОБА_8, яка отримала копію рішення, у порушення обовязків, визначених посадовою інструкцією, не погодила з керівництвом доцільність оскарження рішення суду, а у жовтні 2013 року звільнилась.

Проте, посилання ПАТ «Дельта Банк» на необізнаність та на невиконання службових обовязків працівниками банку не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведені заявником підстави для поновлення строку апеляційного оскарження є неповажними та не свідчать про наявність у банку об'єктивних перешкод у здійсненні ним свого процесуального права на подання апеляційної скарги.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Частиною другою статті 37 Закону визначено, що уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що банк був позбавлений можливості оскаржити рішення суду першої інстанції у звязку із введенням з 02 жовтня 2015 року тимчасової адміністрації, і в подальшому процедури ліквідації банку, є необґрунтованими, оскільки після отримання судового рішення 13 травня 2013 року апеляційна скарга подана поза межами строку на апеляційне оскарження, встановленого частиною першою статті 294 ЦПК України із значним проміжком часу.

Посилання ПАТ «Дельта Банк» у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд обмежив його право на судовий захист, є безпідставними, оскільки апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, діяв згідно вимог цивільного процесуального законодавства.

Згідно частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. С. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С.П. Штелик