Справа № 337/519/17
Провадження № 2/337/24/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Побережної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запорожжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» про захист прав споживача, визнання порушеним права, визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. У позові вказав, що між ним та АКБ «Індустріалбанк» було підписано кредитний договір № КRІ/0192/62/07 від 25.06.2007 року, строком до 24.06.2027 року, за яким він отримав кредитні кошти у розмірі 19800 доларів США на придбання квартири та який визначено як споживчий кредит, з оплатою процентної ставки 11,5 відсотків річних. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, а саме, інформацію по умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, до кредитного договору має бути додано детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, вартості всіх сукупних послуг.

У порушення ст. 11,15 Закону України «Про захист прав споживачів та діючого законодавства, банком не було розроблено та йому не надавалось до моменту укладання кредитного договору письмової довідки для ознайомлення з такою інформацією, в день укладання договору банк не надав йому ніякого графіку платежів, не ознайомив з умовами і порядком розрахунку розміру щомісячних платежів, розрахунком реальної процентної ставки, не визначив сукупну вартість подорожчання кредиту та не узгодив її з позичальником.

Частиною другою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст. 15,23 цього Закону.

Кредитний договір є несправедливим і про це він не міг знати в момент його підписання. Протягом дії договору банк жодного разу не повідомив його про зміну в сторону збільшення вартості іноземної валюти- курсу долара по відношенню до гривні, збільшення курсу долара призвело до того, що він не може виконувати умови договору.

Відповідно до вимог діючого законодавства, банк має надавати споживачеві як власному клієнту на його вимогу (Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011) необхідні відомості.

Всупереч вимогам ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", позивачу при підписанні кредитного договору № КRІ/0192/62/07 від 25.06.2007 року відповідачем не було надано інформації про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність.

Позивач зазначає, що він введений в оману оскільки кредитний договір має приховані проценти, кінцева сукупна вартість кредиту не відповідає фактичній вартості кредиту, при укладені договору не надано повної та достовірної інформації про умови кредитування, порушено Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Всупереч вимогам ст.203, у кредитному договорі № КRІ/0192/62/07 від 25.06.2007 року відповідачем не були дотримані особливі істотні умови (предмет і сума), встановлені ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів для споживчого кредиту. Вказаний кредитний договір позивачем було підписано під впливом обману з боку банку, крім того, сторонами не узгоджено всіх істотних умов договору, оскільки узгоджені у договорі розміри відсоткової ставки за кредитом - не відповідають фактично встановленим у договорі розмірам.

Перед укладанням ПАТ «ІНДУСТРІАЛБАНК» навмисно ввів позивача в оману через свідомо не надану інформацію, яку повинен був надати перед укладанням правочинів для всебічного і повного ознайомлення з умовами кредитування, ціною, способами розрахунку, перевагами та недоліками існуючих на час укладання схем кредитування та інше.

Таким чином, вважає позивач, що при укладенні кредитного договору, волевиявлення учасників останнього не відповідало реальній волі позивача. Зокрема волі Позивача, на умовах сплати реальної відсоткової ставки, що у дійсності тягне за собою здорожчання кредиту, про що, якби позивач знав, ніколи б не підписав та не погодився на укладання спірного договору.

Позивач вважає, що банк під час укладання кредитного договору, приховав від нього повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту та реальної відсоткової ставки за цим кредитним договором, чим ввів в оману позивача. Приховання під час укладення кредитного договору відповідачем (банком) від позивача повної та об'єктивної інформації щодо реальної відсоткової ставки, що приводить до збільшення абсолютного значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач сплатив би відповідачу - є беззаперечним обманом з боку відповідача.

Про наявність обману з боку банку при укладенні кредитного договору позивачу стало відомо у 2015 році, коли став підвищуватися курс долара.

Посилаючись на порушення положень Закону України „Про захист прав споживачів, позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір № КRІ/0192/62/07 від 25.05.2007 року з моменту його укладення.

У судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на обставини, викладені у позові. Крім того, суду пояснив, що він не укладав з банком договір про відкриття поточного рахунку, усі документи у банку підписував в день укладання договору, просив надати йому кредит у гривні, але заяву про видачу кредиту писав на видачу кредитних коштів у доларах АША, бо йому пояснили, що сплачувати він буде у гривні. Він отримав кредит у доларах США по суті отримав неправомірну вигоду, а не кредит. До укладання договору він не підписував жодного документу щодо порядку нарахування кредиту, розміру платежів та порядку їх погашення. Про те, що його обманули, він дізнався у 2008 році, коли почав рости курс долара США. Потім пояснив, що про обман йому стало відомо у 2015 році. Обман виявився у тому, що представником банку самим визначено суму кредиту, яку йому необхідно було взяти, потім представник банку сам запропонував взяти кредит в іноземній валюті, тоді як повертати кредит він буде у гривнях. Заяву про отримання кредиту писав під диктовку працівника банку ОСОБА_2 З часу укладання договору і до 13.02.2017 року з позовом про визнання недійсним кредитного договору, до суду не звертався. Оскільки при видачі кредиту його введи в оману, просив визнати недійсним укладений між ним та банком кредитний договір.

Представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник ПАТ «ІНДУСТРІАЛБАНК» проти задоволення позову заперечує. Суду пояснив, що перед укладанням договору представник банку ознайомив ОСОБА_1 з умовами кредитування, а саме 5 видами, про що є підпис позичальника, а тому твердження позивача про те, що його не ознайомили з умовами кредитування, є безпідставними. Позивач сам обрав умови кредитування в іноземній валюті, що вбачається з п. 10.3 укладеного договору кредиту, писав заяву про надання йому кредиту саме в іноземній валюті. Кредитні кошти надано було ОСОБА_1 в іноземній валюті, шляхом перерахування на поточний рахунок, відкритий у банку, є договір від 25.05.2007 року про відкриття поточного рахунку. ОСОБА_1 не у повній мірі виконував умови укладеного кредитного договору, мав заборгованість за сплатою коштів, тому банк був змушений звернутися до суду з позовом про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. Є рішення суду, яким позов банку задоволено та яким встановлено, що кредит ОСОБА_1 отримав в іноземній валюті саме на його прохання та за його заявою, він отримав графік платежів, також рішенням суду встановлено, що банк повідомив ОСОБА_1 про умови кредитування, на які ОСОБА_1 погодився. Рішення суду набрало законної сили, про нього ОСОБА_1 відомо, він брав участь у судових засіданнях, тому позивач зловживає своїм правом та має на меті уникнути зобовязань по сплаті платежів, звертаючись до суду з даним позовом. Просив позовні вимоги залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та АКБ «Індустріалбанк» було укладено кредитний договір № КRІ/0192/62/07 від 25.06.2007 року, строком до 24.06.2027 року, за яким ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 19800 доларів США на придбання квартири та який визначено як споживчий кредит, з оплатою процентної ставки 11,5 відсотків річних.

Позивач не заперечує проти отримання ним кредитних коштів у зазначеній сумі за укладеним між ним та Банком кредитниго договору від 25.06.2007 року.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідачем було допущене істотне порушення прав позивача, як споживача фінансових послуг, через невиконання відповідачем вимог закону щодо надання позивачу повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом договору, у звязку з чим позивач був позбавлений можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для нього наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України від «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги

Аналогічні вимоги встановленні Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за № 541/13808, пунктом 3.4 вказаної постанови Національного банку України визначено, що Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням.

Відповідно до 4.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.2.1 Постанови НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» № 168 від 10.05.2007 року, перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовану сукупну вартість кредиту ( в процентному значення та грошовому виразі) з урахуванням типу відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), повязаних з одержанням кредиту, укладанням договору про надання споживчого кредиту.

Як вбачається з пояснень представника відповідача в судовому засіданні, перед укладанням кредитного договору АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» повідомив позивача про орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка є не абсолютною величиною, а є саме орієнтовною сумою та може змінюватись, оскільки має вплив коливання курсу іноземною валюти, а також платежі на користь третіх осіб, які Позичальник сплачує саме у гривні.

Відповідач АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» ознайомив Позичальника із особою та місцезнаходженням кредитодавця; кредитними умовами, зокрема: метою, для якої споживчий кредит може бути витрачений; формами його забезпечення; наявними формами кредитування з коротким описом відмінностей між ними; типом відсоткової ставки; сумою, на яку кредит може бути виданий; орієнтовною сукупною вартістю кредиту та вартістю послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строком, на який кредит може бути одержаний; варіантами повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливістю дострокового повернення кредиту та його умови; необхідністю здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Про виконання зазначених приписів Закону з боку відповідача АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» свідчить Повідомлення Позичальнику від 25.06.2007 року про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що є невідємною частиною договору №KRI/0197/62/07 від 25.06.2007 року (а.с. 46).

Так, на момент укладення Кредитного договору чинними були наступні види кредитування на купівлю нерухомості на вторинному ринку: 5 видів кредитування в гривні - зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13% або 17% річних; кредитування в доларах США - зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5% (12%) річних; кредитування в євро - зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,5% (10%) річних.

Позивач, після ознайомлення з усіма умовами кредитування, діючими в АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», самостійно обрав умови кредитування на купівлю нерухомості на вторинному ринку в доларах США.

Крім того, Позивач власноручно 15.06.2007 року заповнив та підписав заяву - анкету на отримання кредиту, де вказав валюту кредиту «долари США», і таким чином виявив бажання оформити кредит саме в іноземній валюті - долари США, після чого з Позивачем був укладений відповідний Кредитний договір.

Також позивач 25.06.2007 року у повідомленні про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, особисто, своїм підписом посвідчив наступне: «Я, ОСОБА_1 ознайомлений зі всіма видами та умовами кредитування в АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», а також з орієнтовною сукупною вартістю кредиту» ( а.с.46).

Крім того, п. 10.3. кредитного договору, який особисто підписаний Позивачем, встановлене наступне: «10.3. ПОЗИЧАЛЬНИК перед укладенням цього Договору в письмовій формі повідомлений про всі умови кредитування в БАНКУ та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05. 2007року), що підтверджується повідомленням Банку від 25.06.2007 року, яке є невідємною частиною цього договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною.» (а.с.49).

При цьому, п. 9.1. Кредитного договору передбачено, що волевиявлення Позичальника на укладання цього договору є вільним і відповідає його внутрішній волі.

В силу ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. 638 ЦК України сторонами договору було досягнуто згоди з приводу усіх істотних умов договору, про що свідчать підписи на кредитному договорі.

Зазначені обставини вказують на те, що Відповідач діяв добросовісно, надаючи можливість Позивачу обрати вид та валюту кредитування на його розсуд, а Позивач за власною волею обрав вид кредитування в іноземній валюті, розуміючи наявність валютного ризику при його укладенні, був повідомлений про всі умови кредитування, погодився зі всіма положеннями договору та вважав їх прийнятними.

Також п.10.6. кредитного договору передбачено, що Позичальник (позивач) попереджений Банком, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим Договором несе позичальник.

Постановою НБУ № 168 « Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року затверджено Правила надання банками інформації споживачу та, відповідно до 3.2. вказаних Правил передбачено, що кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил.

Невідємною частиною укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору є Додаток 1 до Кредитного договору оформлений та підписаний сторонами у повній відповідності до додатку до Правил «Таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки» із зазначенням всіх сукупних витрат, реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, що свідчить про відсутність порушення Відповідачем умов Правил, який підписаний у тому числі і позивачем ОСОБА_1 25.06.2007 року ( а.с. 50-53), що свідчить про отримання повної, достовірної інформації і у цій частині.

Пунктами: 9.6, 9.6.1, 9.6.2, 9.6.3 кредитного договору чітко встановлено порядок нарахування процентів та метод нарахування для іноземної валюти на фактичний залишок на позичковому рахунку по методу «факт/360» із розрахунку фактичного числа днів у місяці і 360 днів у році відповідно до Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 255.

Також судом встановлено, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16.12.2015 року по справі за позовом ПАТ «ІНДУСТРІАЛБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KRI/0197/62/07 від 25.06.2007 року (а.с. 68- 74), були повністю задоволені позовні вимоги позивача- ПАТ «Індустріалбанк».

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 нерегулярно, несвоєчасно та в меншому розмірі, ніж передбачено кредитним договором, сплачував щомісячні платежі, у звязку з чим утворилася заборгованість.

При цьому, судом встановлено, що між банком і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, який оформлений письмовим документом, підписаний сторонами, зміни, що вносилися в нього в подальшому, також оформлені належним чином і підписані сторонами, а тому, судом встановлено, що при підписанні вказаного договору , сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі.

Також, зазначеним рішенням суду встановлено, що відповідно до п. 10.6 кредитного договору позичальник попереджений банком, що валютні ризики під час виконання зобовязання за цим договором, несе позичальник, а також те, що згідно з додатком № 1 до укладеного договору, сторони погодили Графік платежів та визначили сукупну вартість споживчого кредиту та реальної процентної ставки. Рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до п.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним кредитного договору, позивач ОСОБА_1 фактично оспорює ті обставини, які вже були встановлені рішенням суду від 16.12.2015 року, яке набрало законної сили.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Позивачем не доведений факт обману, що такий обман дійсно мав місце та мало місце істотність значення обставин, та тим більш факт навмисного введення в оману, та в чому саме полягають навмисні дії банку.

Як зазначено вище та визнано Позивачем в позовній заяві, фактична сукупна вартість та абсолютне значення подорожчання кредиту збільшились внаслідок значного збільшення курсу іноземної валюти - долару США по відношенню до гривні, що не є обманом взагалі, а є валютними ризиками, які згідно п. 10.6. кредитного договору покладені на Позивача.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як свідчать надані Відповідачем докази, в момент вчинення правочину, а саме кредитного договору, сторонами були дотримані всі вимоги законодавства України.

Крім того, як вбачається з меморіального ордеру від 25.06.2007 року, ОСОБА_1 отримав за вказаним кредитним договором 19 800 доларів США ( а.с. 18 т.2).

Заявою від 25.06.2007 року ОСОБА_1 просив перерахувати грошові кошти у сумі 19 800 доларів США, згідно кредитного договору від 25.06.2007 року з позичкового рахунку №0095 на його поточний рахунок № 2961 у відділенні № 2 м.Запоріжжя АКБ «Індустріалбанк», що повністю протиречить доводам позивача та представника позивача про те, що ОСОБА_1 не звертався до банку з заявою про перерахування грошових коштів ( т.2, а.с. 19).

Рішенням комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків при управлінні НБУ в Запорізькій області від 21.07.2006 року, було відкрито відділення № 2 АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» у м.Запоріжжі, по вул.. Хортицьке шосе,30-б, прим.4.

Враховуючи вказане вище, суд вважає, що відсутні усі правові підстави у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «ІНДУСТРІАЛБАНК» про визнання недійсним кредитного договору, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Будь-які інші доводи як позивача так і представника позивача не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки такі доводи повністю протиречать матеріалам справи та обставинам, встановленим судом і не можуть бути підставою для визнання недійсним укладеного кредитного договору між ОСОБА_1 і ПАТ «ІНДУСТРІАЛБАНК» від 25.06.2007 року.

Керуючись ст. 6, 203, 215 ЦК України, ст. 258, 259,263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «ІНДУСТРІАЛБАНК» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному суді Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Повний текст рішення виготовлено судом 29.06.2018 року.

Суддя: Г.Є. Гнатик