Справа № 583/4824/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2018 року м.Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Сумської області Линник О.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Апеляційного суду Сумської області, судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області Плотникової Наталії Борисівни, Верховної ОСОБА_2 України, держави України про внесення змін до законодавства, повернення справи на перегляд, стягнення судового збору із судді Плотнікової Наталії Борисівни,

В С Т А Н О В И В:

03.12.2018 за ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 22.11.2018 матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 до Апеляційного суду Сумської області, судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області Плотникової Н.Б., Верховної ОСОБА_2 України, держави Україна про внесення змін до законодавства, повернення справи на перегляд, стягнення судового збору із судді Плотнікової Н.Б. передано, відповідно до ч.1 ст.26 ЦПК України, з урахуванням місцезнаходження сторін, до Тростянецького районного суду Сумської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що справу не належить розглядати у порядку цивільного судочинства з огляду на наступне.

Так, зі змісту заяви убачається, що ОСОБА_1 фактично оскаржує дії судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області Плотникової Н.Б. та дії суддів Апеляційного суду Сумської області під час здійснення правосуддя та винесення рішень по справі №2-104/2009, які, на думку позивача, виносили незаконні рішення. Позивач вважає, що судове рішення винесено по спадковому законодаству 1963 року незаконно, а повинно було застосовуватися спадкове законодавство України 2004 року. У законодавстві України немає закону про перегляд незаконного рішення суду. Закон про нововиявлені обставини, у даному випадку не застосовується, що, на думку позивача, є судовою помилкою. Довести провину суддів у суді він не має можливості, оскільки судді не приймають його заяви до розгляду та не мають бажання виправляти свої судові помилки. Суди також не приймають його заяви проти державного нотаріуса ОСОБА_3, яка, на думку позивача, не знає законів спадкування і розпоряджається спадщиною у місті. Крім того, на думку позивача, адвокат ОСОБА_4, який представляв його інтереси у суді, також не знає законів спадкування, тому рішення було ухвалено не на його користь.

Натомість, слід зазначити, що відповідно до ст.ст.124,125 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Найвищим судом у системі судоустрою України є ОСОБА_2 Суд.

Конституцією України встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється і що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення ( статті 126,129).

Згідно із зазначеними положеннями Конституції України судові рішення і відповідно дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов'язаних із підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в інший суд першої інстанції. Останнє порушувало б принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст.129 Конституції України і законодавством про судочинство.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Таким чином, суддя виступає, як посадова особа, уповноважена на виконання функції держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Отже, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розгляду в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя, а саме шляхом оскарження судового рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених процесуальним законодавством. Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано Законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про Вищу раду правосуддя".

Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України за №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" роз'яснює, що виключне право перевірки законності та обгрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Нормами цивільного процесуального законодавства України визначений спеціальний порядок оскарження рішень суду першої інстанції, який надає особам, які брали участь у справі, право звернутись з питання перегляду рішення суду № 2-104/2009 у встановленому ЦПК України порядку та з визначених законом підстав до відповідних судів апеляційної, касаційної інстанцій та Верховного Суду України чи з підстав, передбачених ч.2 ст.423 ЦПК України за нововиявленими обставинами.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічної позиції дотримується і Констультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету ОСОБА_5 Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Таким чином, чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Крім того, згідно ст.75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна ОСОБА_5 України.

Відповідно до ст.85 Конституції України до повноважень Верховної ради України належить у т.ч. прийняття законів.

Частиною 1 статті 89 Конституції України передбачено, що Верховна ОСОБА_5 України для здійснення законопроектної роботи, підготовки і попереднього розгляду питань, віднесених до її повноважень, виконання контрольних функцій відповідно до Конституції України створює з числа народних депутатів України комітети Верховної ОСОБА_5 України та обирає голів, перших заступників, заступників голів та секретарів цих комітетів.

Верховна ОСОБА_5 України приймає закони, постанови та інші акти більшістю від її конституційного складу, що визначено статтею 91 Конституції України, крім випадків, передбачених цією Конституцією.

Право законодавчої ініціативі у ОСОБА_2 України, відповідно до ст.93 Конституції України, належить Президентові України, народним депутатам України, Кабінету ОСОБА_5 України.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України, яка визначає справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів, передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, оскільки внесення змін до законодавства є виключною компетенцією Верховної ОСОБА_5 України, юрисдикція місцевого загального суду, до якого належить Тростянецький районний суд Сумської області, не поширюється на вимогу ОСОБА_1 про внесення змін у законодавство про перегляд незаконного на його думку рішення суду, яке набрало законної сили.

З приводу посилання позивача на некомпетентність у сфері спадкування адвоката ОСОБА_4, який представляв його інтереси у суді, та державного нотаріуса ОСОБА_3, суд зазначає, що відповідно до чинного законодавства існує механізм, який регулює питання кваліфікації адвокатів та нотаріусів, що передбачені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та Законом України "Про нотаріат", яким також передбачено можливість оскарження нотаріальної дії, відмови у вчиненні нотаріальної дії або ж нотаріального акта.

Крім того, заявлена ОСОБА_1 вимога про стягнення судового збору із судді Плотнікової Н.Б., за викладених вище обставин не підлягає розгляду, оскільки питання розподілу судових витрат між сторонами вирішується судом за наслідками розгляду справи, а у даному випадку питання, що ставляться позивачем не належать до компетенції суду та не підлягають розгляду у порядку цивільного судочиства.

Згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.186,260,353,354 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Апеляційного суду Сумської област, судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області Плотникової Наталії Борисівни, Верховної ОСОБА_5 України, держави України про внесення змін до законодавства, повернення справи на перегляд, стягнення судового збору із судді Плотнікової Наталії Борисівни.

Роз'яснити ОСОБА_1 його право на захист порушених прав за допомогою процедур апеляції, касації та звернення до Європейського суду з прав людини в порядку та з підстав, визначених процесуальним законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.186 ЦПК України копію ухвали разом із позовними матеріалами надіслати ОСОБА_1.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня складання цієї ухвали.

Повний текст ухвали складений 04.12.2018.

Суддя О.С.Линник