АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/774/18 Номер провадження 22-ц/786/1225/18Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.

при секретарі: Радько О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2018 року по справі за заявою ОСОБА_2 про визнання особи безвісно відсутньою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року ОСОБА_2звернулася до суду з заявою про визнання особи безвісно відсутньою, зазначивши заінтересованою особою Кобеляцький районний ВДВС ГТУЮ у Полтавській області.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 07 вересня 1994 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3, який зареєстрований в Полтавському міському відділі реєстрації актів громадського стану Полтавського обласного управління юстиції, про що зроблений актовий запис №1724. Шлюб між ними розірвано 06 червня 1997 року. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає з нею. Вказувала, що в грудні 2016 року вона звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, заборгованості по аліментах, неустойки за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. На судові засідання відповідач не з'являвся.

Згідно ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 серпня 2017 року ОСОБА_3 оголошено в розшук. Також зазначала, що останній раз спілкувалась з ОСОБА_3 в серпні 2012 року, з того часу жодних відомостей від нього немає, його телефон вимкнено, за місцем реєстрації він не проживає, місцезнаходження його фактичного проживання не відоме. Посилаючись на наявність всіх підстав вважати, що її колишній чоловік зник безвісти, позивач просила визнати ОСОБА_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, останнє відоме місце проживання - АДРЕСА_1 безвісно відсутнім, початком безвісної відсутності вважати 01 лютого 2017 року та встановити опіку над майном ОСОБА_3, місце перебування якого невідоме.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2018 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Також зазначала, що справу призначено до розгляду на 11 квітня 2018 року, разом з тим, рішення по справі ухвалено 10 квітня 2018 року, чим порушено її процесуальні права.

Судове засідання судом апеляційної інстанції проводилося за відсутності заявника та представника заінтересованої особи, які, будучи належним чином та завчасно повідом-леними про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися /а. с. 48-51/.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2,звертаючись до суду з заявою про визнання особи безвісно відсутньою, вказує на те, що з серпня 2012 року жодних відомостей від ОСОБА_3 вона не має. Звязок з ним втрачено, телефон вимкнений, фактичне місце проживання ОСОБА_3 їй невідоме.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що наведена інформація не може слугувати підтвердженням безвісної відсут-ності особи за відсутності належних доказів про підтвердження доводів заявника, зокрема як щодо фактичного проживання ОСОБА_3 саме за адресою: АДРЕСА_2, так і доказів того, що останній з часу, зазначеного заявником, там не проживає. При цьому суд врахував, що матеріали справи не містять також доказів безвісної відсутності ОСОБА_3 за останнім відомим місцем роботи; інформації від його близьких родичів, друзів, свідків, які б могли підтвердити безвісну відсутність ОСОБА_3, або обставини, що загрожували йому смертю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Звертаючись до суду першої інстанції з зазначеною заявою, ОСОБА_2вказувала, що визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім необхідно для виконання виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчих листів №2/554/15/2017, виданих Октябрським районним судом м. Полтави.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 07 вересня 1994 року в Полтавському міському відділі реєстрації актів громадського стану Полтавського обласного управління юстиції між нею та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, який розірвано 06 червня 1997 року. Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає з нею.

У грудні 2016 року вона звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, заборгованості по аліментах, неустойки за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.

З наявних у справі доказів вбачається, що заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість по аліментах на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3 528 грн.; неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 46 992 грн. 96 коп.; додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 22 477 грн. 50 коп. /а. с. 6-7/.

Згідно ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 серпня 2017 року, в рамках виконання вищевказаного судового рішення, ОСОБА_3 оголошено в розшук /а. с. 8/.

Мотивуючи тим, що останній раз спілкувалась з ОСОБА_3 у серпні 2012 року, та з того часу жодних відомостей від нього немає, його телефон вимкнено, за місцем реєстрації він не проживає, місцезнаходження його фактичного проживання не відоме, заявниця вказувала, що наявні всі підстави вважати, що її колишній чоловік зник безвісти, та просила визнати ОСОБА_3, безвісно відсутнім, початком безвісної відсутності вважати 01 лютого 2017 року.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні заявлених вимог, суд вірно виходив з того, що наведена заявником інформація не може слугувати підставою для визнання особи безвісно відсутньою.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним з огляду на те, що заявниця не надала суду як доказів на підтвердження проживання ОСОБА_3 саме за адресою АДРЕСА_3, так і доказів того, що останній з зазначеного нею часу, там не проживає.

При цьому судом вірно зазначено, що посилання ОСОБА_2 на відсутність звязку з ОСОБА_3 через вимкнений у нього телефон, не є підтвердженням безвісної відсутності особи, оскільки знаходження телефонного номера поза зоною доступу, не є обставиною, яка згідно ст. 306 ЦПК України, дає підстави для визнання особи безвісно відсутньою.

Так, за нормами до ч.1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі неможливості самостійно надати докази, учасник справи вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч.1 ст. 84 ЦПК).

В той же час, як вірно вказано місцевим судом, заявниця не зверталась до суду з таким клопотанням; не зазначала свідків, які б підтвердили безвісну відсутність ОСОБА_3 Також не вказувала контактів його близьких родичів, друзів, які б могли підтвердити, що існували факти, які загрожували ОСОБА_5 смертю ОСОБА_6 також не надано суду доказів відсутності ОСОБА_3 за його останнім відомим місцем роботи.

В свою чергу посилання ОСОБА_2 на ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 серпня 2017 року, якою подання Відділу державної виконавчої служби Кобеляцького районного управління юстиції задоволено та ОСОБА_3 оголошено в розшук за невиконання виконавчих листів по справі №2/554/15/2017, виданих Октябрським районним судом м. Полтави, про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, як на доказ в підтвердження безвісної відсутності особи, не є фактом, що може свідчити про безвісну відсутність ОСОБА_3, оскільки сам факт несплати аліментів не є підтвердженням безвісної відсутності особи, про що вірно було зазначено судом першої інстанції.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім та правомірно відмовив ОСОБА_2 у задоволенні заявлених нею вимог.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, а саме ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 12 березня 2018 року, справа за заявою ОСОБА_2 призначена до розгляду на 11 квітня 2018 року, про що повідомлено сторін /а. с. 22, 24, 25/. В той же час, оскаржуване рішення Октябрського районного суду м. Полтави ухвалене місцевим судом 10 квітня 2018 року, при цьому доказів повідомлення учасників справи про її розгляд саме 10 квітня 2018 року матеріали справи не містять.

За нормами ч. 2 ст. 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обовязковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Зважаючи, що місцевим судом при ухваленні оскаржуваного рішення було порушено норми процесуального права та розглянуто дану справу за відсутності учасників справи, не повідомлених належним чином про дату, час і місце судового засідання, чим порушено їх процесуальні права, на що зокрема посилається заявник, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги в цій частині обґрунтуваними, та з цих підстав рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

При цьому колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції при розгляді даної справи встановлені фактичні обставини, правовідносини сторін, що випливають із встановлених обставин, вірно застосовано норми матеріального права та правильним є висновок суду щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених вимог ОСОБА_2 про визнання особи безвісно відсутньою за їх недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують правильності висновку районного суду, як і не підтверджують його неправомірність, оскільки фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів.

Посилання заявника на ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 серпня 2017 року, згідно якої ОСОБА_3 оголошено в розшук, як на обставину, яка звільняє її від доказування у даній справі, не заслуговує на увагу, з огляду на те, що в ній не зазначено період часу протягом якого ОСОБА_3 не проживає за останньою відомою адресою його місця проживання, окрім того, зазначена копія ухвали місцевого суду надана заявником з Єдиного державного реєстру судових рішень та не містить як прізвища, так і інших персональних даних, зокрема року народження, адреси останнього місця проживання особи, яку оголошено в розшук /а. с. 8/.

З долученого до апеляційної скарги витягу з розшукових обліків МВС України вбачається, що датою зникнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, вказано 11 липня 2017 року /а. с. 38/, в той час як за нормами ч. 1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Таким чином, оскільки як на час ухвалення оскаржуваного рішення районним судом, так і на час його перегляду в суді апеляційної інстанції не витік річний термін з зазначеної вище дати зникнення ОСОБА_3, тобто з 11 липня 2017 року, підстав для визнання його безвісно відсутнім не вбачається.

За наведених обставин, колегія приходить до висновку про скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2018 року з підстав порушення процесуального права та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, п. 3 ч. 3 ст. 376, ст. ст. 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання особи безвістно відсутньою відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_1 Судді: /підписи/ ОСОБА_7 ОСОБА_8

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.