Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/556/18
№ 2/733/302/18
Рішення

Іменем України

"22" червня 2018 р. м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Панахно Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня за правилами загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів,

установив:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним договір фінансової послуги № 719239 від 29 квітня 2016 року, укладений між ним та ТОВ «Авто Просто» та стягнути з останнього на його користь 62 258 грн коштів, сплачених на виконання недійсного договору, у звязку з порушенням істотних умов договору, так як у самому договорі та додатках до нього, які є невідємними його частинами, відсутні відомості про розмір фінансових активів у грошовому виразі, що фактично мають складати обсяг його фінансових зобов»язань перед відповідачем, розрахунок періодичних платежів та винагороди ліцензіата, чітко визначені технічні характеристики (об»єм та потужність двигуна, ти палива, КПП, рік випуску, тощо) самого автомобіля в обсязі, передбаченому Ліцензійними та договірними умовами, максимального строку придбання автомобіля, тому відповідачем були порушені права позивача як споживача послуг ТОВ «Авто Просто», оскільки оспорюваний договір було укладено внаслідок здійснення останнім нечесної підприємницької практики.

У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог з посиланням на те, що 29 квітня 2016 року між сторонами у справі було укладено Договір № 719239 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, який укладено у повній відповідності до Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів та перевірено його відповідність Ліцензійним умовам Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що в поєднанні з отриманою ліцензією гарантує законність такого договору та його повну відповідність Законодавству України. Предметом договору укладеного між сторонами є не купівля - продаж автомобіля, а надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак. Марка та базова комплектність моделі автомобіля вказується у Додатку № 1 до Договору про адміністрування, що є достатнім для обєктивного визначення усіх технічних характеристик автомобіля і таке визначення у повному обсязі відповідає визначенню «певний товар». Умови розрахунків та строки внесення фінансового активу чітко та детально передбачені в Договорі. Винагорода Товариства не є фінансовим активом у розумінні ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», а тому посилання позивача на невизначеність вартості винагороди Товариства у відсотках від поточної ціни автомобіля не суперечить Закону. У відповідності до вимог Ліцензійних умов, у Договорі має бути зазначена ціна товару дійсна на момент укладення Договору, що зазначена в Додатку № 1, а про її зміну повідомляється Споживачу шляхом зазначення Поточної ціни в кожній квитанції, що в повному обсязі відповідає вимогам Законодавства України та Ліцензійним умовам. Крім того, позивач зазначає, що ним було сплачено коштів на користь ТОВ «Авто Просто» у загальній сумі 47 650 грн та за Договором доручення ще 5 724 грн, що у загальній сумі складає 53 374 грн, а не 62 258 грн як розрахував позивач (а.с. 69-73).

У запереченні на відзив позивач просив врахувати, що предметом його позовних вимог є невідповідність договору вимогам закону, зокрема, Ліцензійним умовам, що обумовлює його недійсність на підставі ст. 203, 215 ЦК України як оспорюваного правочину та водночас нікчемного на підставі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а не легітимність діяльності відповідача. Відповідач не обгрунтував правомірності відсутності у договорі визначення товару (автомобіля) у передбачених законом обсягах. Твердження відповідача про зазначення у додатку 1 базової комплектності автомобіля не відповідають дійсності та спростовуються самим додатком 1, при цьому твердження відповідача про те, що позивач самостійно ознайомився з характеристиками автомобіля та обрав його для придбання нічим не доводиться та не спростовує вимог закону про зазначення технічних характеристик автомобіля у договорі. Що стосується суми сплачених ним коштів на рахунок відповідача, то позивач дійсно не зазначив суму щомісячного платежу як складової загальної суми, проте ця сума зазначена у прохальній частині позовної заяви, яка підтверджується копіями квитанцій, доданих до заяви, а тому підлягає стягненню з відповідача на його користь (а.с. 85-88).

Заперечення у відповідь на відзив від відповідача не надійшло.

У судове засідання позивач не зявився, надавши письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання також не з»явився, який письмово у відзиві на позов просив розглянути справу за його відсутності.

Ураховуючи, що всі учасники справи у судове засідання не зявилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 29 квітня 2016 року між сторонами був укладений договір №719239 «Фінансування нових автомобілів», предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Авто Так» (а.с. 5-9). Невід»ємними частинами договору також є Додатки № 1 та № 2 до нього (а.с. 15, 16). Відповідно до умов договору, учасник сплачує ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, зазначеними в цьому договорі, як «Періодичні платежі».

У Додатку № 1 до договору зазначено, що розмір «Періодичного платежу» становить 0,8333%, графік внесків - 120, щомісячна винагорода у % + ПДВ 0,415 + ПДВ, винагорода за послуги, пов»язані з передачею Автомобіля Учаснику у % + ПДВ 3,00 + ПДВ. У цьому ж додатку, укладеному між сторонами та підписаному ними є графа, де вказана марка автомобіля ZAZ, Модель - SENS, поточна ціна автомобіля в гривнях, дійсна на день укладення договору» - 159 000,00.

Як убачається з Додатку № 2, учасник який протягом строку дії Договору належним чином та у встановлений Договором строк виконав усі свої зобов»язання зі сплати періодичних платежів разом із щомісячною Винагородою Товариства, має право на сплату 50 % від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого Авансового внеску. Терміни, що вживаються у цьому Додатку, мають значення згідно з «Визначенням Термінів», викладених у Договорі про адміністрування.

Відповідно до договору доручення від 29 квітня 2016 року, укладеного між сторонами, передбачено обов»язок Довірителя по сплаті на користь ТОВ «Авто Просто» Винагороди у розмірі 5 724,00 грн, що визначена у Договорі про адміністрування як Винагорода за послуги ТОВ «Авто Просто», пов»язані з включенням Договору про адміністрування до системи ОСОБА_2 та формування групи (а.с. 17).

На виконання договірних зобовязань, згідно платіжних документів на рахунок ТОВ «Авто Просто» позивач вніс 61 258,75 грн (а.с. 20, 21, 22), в тому числі 5 724 грн винагороди, що зазначена у Договорі адміністрування як Винагорода за послуги ТОВ «Авто Просто».

15 листопада 2016 року ОСОБА_1 подано до ТОВ «Авто Просто» заяву про розірвання договору № 719239 у звязку із збільшенням вартості автомобіля (а.с. 10).

15 грудня 2016 року представником ТОВ «Авто Просто» - заступником керівника відділу по роботі з клієнтами ОСОБА_3 письмово повідомлено ОСОБА_1 про розірвання договору за № 719239 згідно статті 3 Розділу І Договору та статті 12, п. 12.1 Розідлу ІІ Договору (а.с. 11).

14 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою повернення сплачених ним платежів (а.с. 12).

Листом від 29.03.2017 року відповідач надав ОСОБА_1 відповідь на його вимогу, згідно якої максимальний строк повернення періодичних платежів згідно п. 12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання ОСОБА_4 заяви про дострокове розірвання Договору (а.с. 13).

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийнята пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами 1, 3, 4, 5 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи із змісту статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Статтею 230 ЦК України передбачено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Таке значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, тобто спотворене уявлення особи про обставини, що дійсно мають місце.

Частиною 1 статті 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію повинна містити, зокрема, назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, обєм тощо), умови використання; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції, найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Нормативно-правовими актами, в тому числі технічними регламентами, можуть бути встановлені додаткові вимоги до змісту інформації про продукцію.

Згідно положень, закріплених у статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Поняття «несправедливі умови договору» закріплене в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-330 цс 16.

Пунктом п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. 642 - 643 ЦК України.

Відповідно до п. 11-1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовою послугою є, зокрема, адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. Діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми і залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів або послуг.

Відповідно до п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об»єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Відповідно до п. 93 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, фінансова установа надає послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах на підставі договору, який повинен відповідати вимогам статті 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг та статей 10, 15, 18, 19 Закону України Про захист прав споживачів. До договору про адміністрування додається довідка, складена фінансовою установою у довільній формі, про ознайомлення учасника групи з внутрішніми правилами надання фінансових послуг, яка підписана учасником групи та яка повинна містити дату її складення.

Відповідно до п. 6.7 Ліцензійних умов, договір про адміністрування обовязково повинен містити розрахунок періодичних платежів та винагороди ліцензіата.

Згідно п. 6 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Судом встановлено, що предметом договору сторін спору, укладеного в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах ''Авто Просто'', є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак (стаття 1, розділу 1 укладеного договору).

Стаття 2 розділу 1 укладеного договору визначає обов'язки фінансової установи.

Відповідно до статті 5 укладеного договору, він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених договором.

Згідно довідки про ознайомлення учасника групи із внутрішніми правилами, ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив та підтвердив, що ознайомлений із внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ТОВ ''Авто Просто'', а також те, що терміни, визначення, умови внутрішніх правил йому зрозумілі (а.с. 9 на звороті).

Заявою від 29.04.2016 року, підписаною позивачем, останній підтвердив факт укладення між ним та ТОВ ОСОБА_4» договору про адміністрування № 719239 від 29.04.2016 року на придбання автомобіля ZAZ SENS та отримання одного екземпляру договору про адміністрування на 10 сторінках та один екземпляр додатку № 1 на 1 сторінці (а.с. 18).

Отже, при укладенні оспорюваного договору сторони на власний розсуд визначили строк його дії, позивач підписав договір, а, отже, погодився з його умовами.

Згідно із п.12.1.5 статті 12 укладеного між сторонами спору договору, учаснику системи надається 14 календарних днів для того, щоб він міг ознайомитись із договором, та прийняти його умови або відмовитись від договору про адміністрування. Вказаним приписом укладеного договору передбачено повернення учаснику суми сплачених ним коштів за умови подання учасником відповідної заяви про односторонню відмову від договору. При цьому, у разі розірвання договору, протягом 30 календарних днів із дати отримання заяви учасника, ТОВ ''Авто Просто'' здійснює повернення сплачених коштів.

Суд критично ставиться до посилань позивача про те, що у договорі адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах не визначені такі істотні умови як розмір фінансових активів у грошовому виразі, що фактично мають складати обсяг його фінансових зобов»язань перед відповідачем, розрахунок періодичних платежів та винагороди ліцензіата, чітко визначені технічні характеристики (об»єм та потужність двигуна, ти палива, КПП, рік випуску, тощо) самого автомобіля в обсязі, передбаченому Ліцензійними та договірними умовами, максимального строку придбання автомобіля, оскільки предметом договору, укладеного між сторонами спору, є не купівля-продаж автомобіля, а надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему ОСОБА_2, відповідно до приписів статті 1 розділу І укладеного між сторонами договору. Згідно із "Визначенням термінів", яке погоджено сторонами , автомобіль або товар - це транспортний засіб, що придбавається через систему ОСОБА_2 згідно з укладеним договором про адміністрування. Марка та базова комплектність моделі автомобіля вказуються у додатку №1 до договору про адміністрування, відповідно до якого вказана марка та модель автомобіля - ZAZ SENS, із поточною ціною на день укладення договору - 159 000 грн поточна ціна, яка відповідає розміру фінансового активу, що є цілком достатнім для об»єктивного визначення усіх технічних характеристик автомобіля і таке визначення у повному обсязі відповідає визначенню «Певний товар» (окрема рухома річ). При цьому стаття 2 розділу ІІ укладеного та підписаного сторонами спору договору регламентує поточну ціну автомобіля, розрахунок періодичних платежів, щомісячної винагороди за послуги з адміністрування і строк їх сплати; призначення внесків. Поточна ціна автомобіля: ціна автомобіля, яка встановлюється постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариства, передбачених договором; поточна ціна автомобіля може змінюватись протягом строку дії договору про адміністрування, що відповідно, зумовлює зміну грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариства. Крім того, п.5.1, п.5.2 ст. 5 розділу II укладеного між сторонами спору договору, передбачено, що учасник, який належним чином виконує свої зобов'язання за даним договором, отримує автомобіль через визначені договором механізми надання права на отримання автомобіля. Учасник може одержати право на отримання автомобіля, починаючи з першого розподілу товару. Максимальний строк набуття права на отримання автомобіля відповідає строку існування групи, до якої включено Учасника групи. ОСОБА_4 зобов»язується провести перший Розподіл товару у групі в місяці, в якому підлягає сплаті перший періодичний платіж разом із щомісячною винагородою у групі. Наступні Розподіли товару проводяться щомісяця. ОСОБА_4 зобов»язується вказувати місце, дату та час проведення Розподілу товару у рахунках, які щомісяця надсилаються Учасникам. Розподіл товару є відкритим заходом, на ньому можуть бути присутні всі Учасники. Розподіл товару відбувається у присутності нотаріуса. Отже, умовами укладеного між сторонами спору договору визначено мінімальний та максимальний строки одержання права на отримання автомобіля, і дані обставини спростовують твердження позивача щодо невизначеності строків отримання автомобіля. Винагорода Товариства не є фінансовим активом у розумінні ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», а тому посилання позивача на невизначеність вартості винагороди Товариства у відсотках від поточної ціни автомобіля не суперечить Закону.

З урахуванням викладеного суд вважає, що доводи позивача про укладення ним договору, який не відповідає вимогам Закону, не знайшли свого підтвердження, а також не доведено наявності у діях відповідача ознак нечесної підприємницької практики, що є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1

Керуючись статтями 202, 203, 207, 215, 216, 230, 236, 509, 626, 628, 642, 643, 627 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», статтями 2, 4, 12, 13, 76, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області через Ічнянський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 27 червня 2018 року.

Головуючий суддя В.М.Овчарик