Провадження № 2/727/347/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

при секретарі судового засідання - Ільчук М.В.

за участю сторін: позивача ОСОБА_1 та в її інтересах представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши в порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні №1 1Шевченківського районного суду м.Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування майном спільної сумісної власності шляхом зобовязання звільнити підвальне приміщення, - ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Чернівці звернулися позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні підвальним приміщенням в житловому будинку №33 по вул. 29 Березная м. Чернівці, в якій просять суд зобовязати відповідача звільнити вказане підвальне приміщення.

Мотивують позовні вимоги тим, що проживають в багатоквартирному житловому будинку №33 по вул. 29 Березня м. Чернівці, в якому знаходиться підвальне приміщення, значною частину якого, а саме 30,2 кв.м., користується відповідач ОСОБА_3, який проживає в іншому житловому будинку, зокрема, №35 по вул. 29 Березня, у м. Чернівці.

Посилаються на те, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, до яких також відноситься підвал такого будинку з огляду на положення ст. 10 Закону України Про приватизацію державного житлового Фонду, Рішення Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 року. А тому позивачі як власники квартир у будинку № 33 по вул. 29 Березня у м. Чернівці відповідно до вимог ст. 391 ЦК України вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

19.02.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач ОСОБА_3 заперечує проти позову; вважає позовні вимоги безпідставним. Зазначив, що він користується підвальним приміщенням у будинку 33 по вул. 29 Березня, у м. Чернівці правомірно, оскільки даним підвальним приміщенням користувалися попередні власники, і яким були надані певні права на користування підвальним приміщенням; просить у задоволенні позову позивачам відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і в її інтересах представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі. ОСОБА_1 в наданих суду поясненнях посилалася на обставини аналогічно зазначеним в позовній заяві.

В судове засідання позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи, суду відповідно надали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність; позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти заявлених вимог позивачів заперечив, в наданих суду поясненнях посилався на обставини аналогічно викладеним у відзиві.

Заслухавши сторін, які з»явилися в судове засідання, доповнення до пояснення позивача ОСОБА_1 її представником ОСОБА_2В, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, та дослідивши докази, надавши їм оцінку, суд зважає на наступне.

Судом на підставі з»ясованих обставин і перевірених доказів наданих сторонами, установлено, що позивачі, зареєстровані та проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 - у кв. № 1, ОСОБА_5 - у кв. №4, ОСОБА_1 - у кв. №5, яка також є її власницею. Зазначені обставини підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №128879290 від 25.06.2018 року та довідками КЖРЕП 5 № 4461, № 4462, № 4463 від 6.12.2017 року. В той же час суд не бере до уваги зазначені довідки як докази на підтвердження права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на квартири в яких вони проживають, оскільки вони не є належними засобами доказування цієї обставини.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_3 дійсно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, яка належить його дружині ОСОБА_6.

Зазначені обставини встановлені на підставі досліджених доказів - копій договору дарування від 7.06.2004 року р.№1390, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4042833 від 5.07.2004 року, оригіналу довідки КЖРЕП 5 №4464 від 6.12.2017 року.

В судовому засіданні як ствердили представник позивача ОСОБА_1 так і остання, а також і відповідач ОСОБА_3, що останній користується частиною підвального приміщення у будинку №33 по вул.. 29 Березня у м. Чернівці, з часу набуття його дружиною у власність квартири АДРЕСА_1.

У звязку з викладеними обставинами позивач ОСОБА_1 зверталася до КЖРЕП №5 з проханням посприяти в звільненні ОСОБА_3 займаного ним підвального приміщення, оскільки це порушує її права як співвласника будинку.

Вказані обставинами підтверджуються наявними в матеріалах справи листами КЖРЕП №5 від 12.20.2017 року №К-67/вих.., від 6.12.2017 року №200/вих.., від 4.12.2017 року №271/вих.., від 26.12.2017 року № 210/вих.., від 26.12.2017 року № К-52/вих.., актом №528 від 30.11.2017 року затвердженим начальником КЖРЕП №5, вказані обставини були підтверджені ОСОБА_1 допитаної в якості свідка у судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду , ст.ст. 319, 368 ЦК України, позивач ОСОБА_1, як власник квартири №5 та інші позивачі, як мешканці квартир №1, №4, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку №33 по вул. 29 Березня у м. Чернівці. Допоміжні приміщення (комори, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють, користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленостями між ними.

Крім того, аналогічна позиція викладена в рішенні Конституційного суду України № 4-рп/2004 від 2.03.2004 року, який зазначає, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир, як приймається судом під час ухваленні рішення по справі.

Отже, позивачі вправі звертатися до суду за захистом порушених прав, як власники допоміжних приміщень будинку №33 по вул. 29 Березня у м. Чернівці, у спосіб передбачений ст.ст. 386, 391 ЦК України.

В той же час, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду та рішення Конституційного суду України № 4-рп/2004 від 2.03.2004 року, обєктом набуття у спільну сумісну власність квартиронаймачами та власниками квартир у будинку є саме допоміжні приміщення цього будинку.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», допоміжні приміщення багатоквартирного будинку це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибулі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільних - правових відносин. Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов»язані брати участь в загальних витратах, пов»язаних з утриманням будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Власники неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласниками допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-92цс15 від 27.05.2015р. сформулював правову позицію, згідно з якою роз»яснив, що передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 33 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз»яснив, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов»язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Конституційний Суд України в п. 4.3 рішення від 02.03.2004р. № 4-рп/2004 вказав, що співвласники є рівними у праві володіти, користуватись і розпоряджатись допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватись та розпоряджатись цими приміщеннями.

Як роз»яснив Пленум ВССУ в п. 33 згаданої вище постанови, такий позов підлягає задоволенню в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі своїми діями чинять їй перешкоди в користуванні горищем будинку, обмежують її права як співвласника будинку на користування допоміжними приміщеннями, не дотримуються санітарних та протипожежних норм, використовують горище не за призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем ОСОБА_1 не доведено, що підвал, яким користується відповідач є допоміжним приміщенням будинку № 33 по вул. 29 Березня, у м. Чернівці, тобто таким, що призначений саме для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Натомість відповідачем надано суду копію довідки від 12 жовтня 1987 року виданої Житлово комунальним участком № 5, з якої вбачається, що попередньому власнику квартири № 1 у буд. № 35 на вул. 29 Березня, у м. Чернівці було виділено нежитлове підвальне приміщення в будинку № 33 по вул. 29 Березня у м. Чернівці. Дана обставина також підтверджується поповерховим планом будинку літ. А по вул. 29 Березня, буд. № 33.

Крім наведеного позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2; разом з нею співвласниками вказаної квартири являються ОСОБА_7 та ОСОБА_8, якими не заявлено вимог щодо порушення їх права користування підвальним приміщенням. Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_1 не змогла пояснити чи закріплено було підвальне приміщення яким користується відповідач за квартирою 5 в будинку 33 по вулиці 29 Березня в м. Чернівці, співвласником якої разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вони є. Іншими позивачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні не доведено з посиланням на докази про те, що ОСОБА_4 являється власником АДРЕСА_3 та ОСОБА_5 є власницею квартири АДРЕСА_4 і відповідно за їх квартирами було закріплено підвальне приміщення яким користується см»я ОСОБА_3

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 при дачі пояснень чітко зазначив, що він не являється власником АДРЕСА_5, власником є його дружина ОСОБА_9 Дане підтверджується і дослідженим в судовому засіданні договорі купівлі продажу квартири від 07.06. 2004 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Він у вказаній квартирі проживає як наймач.

Будь-яких інших доказів щодо наявності, як на час пред»явлення даного позову, так і на час його розгляду судом в спірному підвалі знаходяться речі, які б належали відповідачу, позивачами суду не зазначено. Також позивачами не надано жодних доказів щодо недотримання відповідачем санітарних та протипожежних норм.

Судом позивачу ОСОБА_1 було роз»яснено право під час підготовчого засідання на заміну не належного відповідача належним, однак дане було останньою залишено поза увагою. Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов'язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони.

Частинами першою та другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників (пункт 1 частини першої та частина друга статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Крім того, Верховний Суд України в аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ від 01.07.2016 року встановив, що допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов'язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як вбачається з показів позивача ОСОБА_1 в якості свідка остання покликається на те, що спірне приміщення не може належати до спільної власності жильців будинку 33 по вул.. 29 Березня в м. Чернівці, оскільки має окремі входи і закріплені за кожною з квартир в даному будинку, лише за її квартирою підвальне приміщення закріплено не було, про що вона зверталася в різні інстанції органу місцевого самоврядування, а саме до КЖРЕП № 5 та ДЖКГ Чернівецької міської ради.

Згідно з ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, право володіння, користування та розпорядження допоміжними приміщеннями мають усі співвласники житлового будинку.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 та ч. 2ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Окрім цього ч. 1 та ч. 2ст. 386 ЦК України вказують, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Разом з тим, для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об»єктом цивільно-правових відносин, які до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, тобто За загальним правилом підвали відносяться до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку та перебувають у спільній власності співвласників багатоквартирного будинку. Проте головним критерієм, на підставі якого певне приміщення відноситься до допоміжних приміщень будинку, є його цільове призначення. ід вирішення цього питання залежить те, чи є спірне приміщення спільною власністю власників приватизованих квартир, оскільки відповідно до цивільного законодавства України розпорядження майном, що є спільною власністю, проводиться за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов»язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Щодо наведеного вище вказує і правова позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.03.2012 р. (справа № 6-4651св12).

Виходячи з вищенаведеного, на думку суду, позивачі не набули права спільної сумісної власності на приміщення підвалу будинку №33 по вул. 29 Березня у м. Чернівці на підставі ч.2 ст.10 ЗУ Про приватизацію державного житлового Фонду, а тому відсутнє право власності, яке підлягає захисту.

Європейський суд з прав людини вказав, щопункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на законі і в їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то судові витрати понесені позивачами не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 328, 368, 369, 386, 391 ЦК України, ст. 10 ЗУ Про приватизацію державного житлового Фонду, ст.1 ЗУ Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, ст.ст. 2, 3, 12, 78, 81, 264, 265, 354 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні підвальним приміщенням в житловому будинку №33 по вул. 29 Березная м. Чернівці та зобовязання звільнити вказане підвальне приміщення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.11. 2018 року.

Суддя Слободян Г.М.