Справа №461/7006/18
Провадження №3/461/1470/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 05.07.1970 р.н.) до ОСОБА_3 (проживаюча за адресою: 79025, м. Львів, вул. Левандівська, 36а/15, 16), ОСОБА_4 (проживаючий за адресою: 79025, м. Львів, вул. Левандівська, 36а/15, 16), ОСОБА_5 (проживаючий за адресою: 79025, м. Львів, вул. Левандівська, 36а/15, 16), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 (проживаюча за адресою: 79005, м. Львів, вул. Кн. Романа, 9/4), ОСОБА_7 (проживаючий за адресою: 61023, м. Харків, вул. Маяковського, 11/17), ОСОБА_8 (проживаючий за адресою: 79005, м. Львів, вул. Кн. Романа, 9/4), ОСОБА_9 (проживаючий за адресою: 79035, м. Львів, вул. Раковського, 14), ОСОБА_10 (проживаюча за адресою: 79005, м. Львів, вул. Кн. Романа, 9/4), ОСОБА_11 (проживаюча за адресою: 79005, м. Львів, вул. Кн. Романа, 9/4) про визначення приналежності частки в майні

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, в якому просить визначити, що померлому ОСОБА_12 належало 1/11 частка квартири № 4 в будинку № 9 на вул.Кн.Романа у м.Львові, та стягнути з відповідачів усі судові витрати у справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 26 вересня 2017 року помер батько позивача ОСОБА_12, який проживав у мЛьвові, вул. Кн.Романа, 9/4. 23 червня 2008 року ОСОБА_12 склав заповіт, яким належну йому на праві приватної власності частину квартири № 4 в будинку № 9 на вул.кн.Романа у м.Львові, заповідав ОСОБА_2 Заповіт посвідчений 23 червня 2008 року державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 за реєстром № 3-786. Заповіт є чинним, він не змінений і не скасований. Нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з тим, що квартира № 4 у будинку № 9 на вул.кн.Романа у м.Львові зареєстрована на праві спільної сумісної власності на 11 осіб. Зазначає, що для видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_12, необхідно виділити належну йому ідеальну частку у спільній сумісній власності. Просить позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 24.09.2018 року позовну заяву залишено без руху у звязку з невиконанням вимог ст.177 ЦПК України. На виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_2 28.09.2018 року усунуто недоліки.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 01.10.2018 року відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Розгляд справи по суті призначено на 05.11.2018 року.

Оскільки у судове засідання, призначене на 05.11.2018 року відповідачі не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, розгляд справи було відкладено на 28.11.2018 року, про що учасники процесу були повідомлені під розписку, іншим сторонам у справі надіслані судові повістки.

За клопотанням відповідача ОСОБА_3 розгляд справи відкладено на 03.12.2018 року для надання часу останній на укладення угоди з адвокатом, про що учасники процесу були повідомлені під розписку, іншим сторонам у справі надіслані судові повістки.

Позивач та її представник у судове засідання не зявилися, однак представник позивача через канцелярію суду подав клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без сторони позивача, позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, про поважні причини своєї неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_8, через канцелярію суду подали клопотання про розгляд справи без їх участі, просять позовні вимоги задоволити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задоволити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Князя Романа, 9/4, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про право власності на квартиру серії Г-10441 від 20.11.1996 року, виданого згідно розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів №837 від 20.11.1996 року.

З наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про народження серії І-АВ №318519, виданого Львівським міським палацом урочистої реєстрації новонароджених від 16.07.1970 року вбачається, що батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_12, мати ОСОБА_6.

23.06.2008 року ОСОБА_12 складено заповіт серії ВКО №341119, який посвідчено державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 та зареєстрований в реєстрі за №3-786. Згідно даного заповіту ОСОБА_12 заповів своїй доньці ОСОБА_2 належну йому на праві приватної власності частину квартири №4 в будинку №9 на вул. Кн. Романа у м. Львові. Вказані обставини також підтверджуються Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №49917700 від 17.11.2017 року.

На час винесення рішення не встановлено обставин того, що вказаний заповіт був змінений або скасований.

26.09.2017 року ОСОБА_12 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ №482060, виданого 26.09.2017 року Галицьким районним у м.Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено відповідний актовий запис №411.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст.357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

За положеннями частини 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

При цьому, відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Оскільки, між померлим та іншими співвласниками зазначеної вище квартири, що належить їм на праві спільної сумісної власності, не здійснювався поділ у будь-якій формі, передбаченій чинним законодавством, то при визначені ідеальних часток кожного із співвласників необхідно виходити із засад рівності. Тобто, всім співвласникам квартири, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Князя Романа, 9/4, належить по 1/11 частці даної квартири.

Таким чином, до складу спадщини за законом після померлого 26.09.2017 року ОСОБА_12 входить 1/11 частка вищевказаної квартири.

Відповідно до ч.2 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити її права та інтереси.

Щодо стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частинами першою та другою статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно роз'яснень, які містяться в 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правничу допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 надано ордер про надання правової допомоги та квитанції №247 від 14.08.2018 року на суму 1000,00 грн. за складання процесуальних документів, надання консультації та №301 від 01.11.2018 року на суму 12000,00 грн. за надання консультації та ведення справи.

Однак, стороною позивача не надано суду договору про надання правничої допомоги, свідоцтва адвоката про право на заняття адвокатською діяльністю, акту прийому-передачі виконаних робіт на підтвердження переліку послуг, наданих відповідно до договору про надання правової допомоги та їх вартості, відтак суд не вбачає підстав для стягнення таких витрат в розмірі 13000,00 гривень.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки такі вимоги належним чином не підтверджені.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно задоволити частково.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн., тобто по 234,93 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 16, 525, 526, 530, 629, 1018, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 197, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Визначити ОСОБА_12, який помер 26 вересня 2017 року, його частку квартири у спільній сумісній власності, а саме 1/11 ідеальної частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (проживаюча за адресою: 79025, м. Львів, вул. Левандівська, 36а/15, 16) на користь держави 234,93 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 (проживаючий за адресою: 79025, м. Львів, вул. Левандівська, 36а/15, 16)на користь держави 234,93 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 (проживаючий за адресою: 79025, м. Львів, вул. Левандівська, 36а/15, 16)на користь держави 234,93 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідач: ОСОБА_3, проживаюча за адресою: 79025, м. Львів, вул. Левандівська, 36а/15, 16.

Відповідач: ОСОБА_4, проживаючий за адресою: 79025, м. Львів, вул. Левандівська, 36а/15, 16.

Відповідач: ОСОБА_5, проживаючий за адресою: 79025, м. Львів, вул. Левандівська, 36а/15, 16.

Третя особа: ОСОБА_6, проживаюча за адресою: 79005, м. Львів, вул. Кн. Романа, 9/4.

Третя особа: ОСОБА_7, проживаючий за адресою: 61023, м. Харків, вул. Маяковського, 11/17.

Третя особа: ОСОБА_8, проживаючий за адресою: 79005, м. Львів, вул. Кн. Романа, 9/4.

Третя особа: ОСОБА_9, проживаючий за адресою: 79035, м. Львів, вул. Раковського, 14.

Третя особа: ОСОБА_10, проживаюча за адресою: 79005, м. Львів, вул. Кн. Романа, 9/4.

Третя особа: ОСОБА_11, проживаюча за адресою: 79005, м. Львів, вул. Кн. Романа, 9/4.

Суддя Зубачик Н.Б.