АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. Київ

Справа № 22-4928Головуючий у судді 1-ї інстанції - Новак Р.В.

Унікальний № 757/10459/18-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &qu№ ;Про судоустрій і статус суддів&q?та; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?ня;Голос України&q?ло; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII &quро;Прикінцеві та перехідні положення&q?ні; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &q? 1;Про судоустрій і статус суддів&q?та; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &q?оз;Перехідні положення&q?і ; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

26.02.2018 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Одночасно було подано заяву про забезпечення позову, в якій просили накласти арешт на належне ОСОБА_3 на праві приватної власності майно, а саме: 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

На підтвердження приналежності майна відповідачу було долучено Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта НОМЕР_5 від 05.02.2018 р.

16.03.2018 р. було подано доповнення до заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.03.2018 р. у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального права, просила ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою накласти арешт на майно відповідача.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що судом першої інстанції невірно надано оцінку всім наявним обставинам справи. Вважала доведеним співмірність заявлених вимог та вартості майна, на яке просили накласти арешт. Акцентувала, що відповідачем будь-яких дій по відшкодуванню завданої шкоди не здійснюється, зустрічей і розмов на цю тему він уникає. Вартість належної йому на праві власності частини квартири станом на момент звернення до суду (26.02.2018 р.) становить 166 784,00 грн., а сума заявленого відшкодування - 158 975,56 грн.

Апелянт та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував протии апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлялись про час, дату та місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 25.10.2017 р. в м. Києві по вул. Ернста, 2, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю трьох транспортних засобів, в результаті якої всі автомобілі отримали механічні пошкодження, а водій одного з них - ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 23.01.2018 р. ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України та накладеного адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.44)

Згідно висновку встановлення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №683/10-17 від 08.11.2017 р. (а.с.13-23) вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «NISSAN JUKE», реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 248 871,36 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ПрАТ СК «ЮНІВЕС» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1928149 від 16.12.2016 р. (а.с.48)

Страховою компанією ПрАТ СК «ЮНІВЕС» 26.12.2017 р. було виплачено ОСОБА_1, яка є власником автомобіля марки «NISSAN JUKE», реєстраційний номер НОМЕР_1, суму страхового відшкодування в розмірі 90 000,00 грн. (а.с.46)

З метою досудового врегулювання спору 19.02.2018 р. ОСОБА_1 зверталась до відповідача з пропозицією в добровільному порядку відшкодувати іншу частину матеріального збитку (а.с.43) Проте відповіді не отримала.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта НОМЕР_5 від 05.02.2018 р. (а.с.49-50) ОСОБА_3 належить на праві власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року було відкрито провадження по справі (а.с.69)

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року в задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Відмовляючи в забезпеченні позову суд першої інстанції виходив з відсутності належного обґрунтування необхідності вжиття таких заходів та доказів подальшого утруднення та/або неможливості виконання рішення суду, в разі їх невжиття. Вважав розмір заявлених вимог неспівмірним із вартістю майна на яке просили накласти арешт.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечено:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Згідно п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дані положення судом першої інстанції під час вирішення питання про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову враховані не були.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта НОМЕР_5 від 05.02.2018 р. (а.с.49-50) ОСОБА_3 належить на праві власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_1.

В реєстрі відсутні дані щодо обтяження вказаної квартири.

На підтвердження співмірності розміру заявлених вимог та вартості майна, на яке просили накласти арешт, позивачами було надано роздруківки з ріелторських сайтів купівлі-продажу аналогічних квартир розташованих в Печерському районі м. Києва по вул. Соловцова Миколи (а.с.60-64)

Дані роздруківки містять інформацію щодо ринкової вартості аналогічної квартири станом на 06.03.2018 р. в доларовому та гривневому еквівалентах.

Будь-якої оцінки вказаним доводам судом першої інстанції не надано.

Враховуючи загальну суму завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків та розмір заявлених вимог, а також отримання не тільки механічних пошкоджень автомобілями, а й тілесних ушкоджень одним із позивачів, колегія суддів вважає, що висловлені припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, на даному етапі, носять достатньо обґрунтований характер.

Доводи апелянта щодо співмірності заявлених вимог та вартості майна, на думку колегії суддів, є цілком правомірними та такими, що заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу частину квартири.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року скасуванню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року скасувати та постановити нову про задоволення заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1, на підставі Свідоцтва про право власності виданого 27.10.2016 р.

Дані про учасників справи:

Стягувачі:

ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3, місце реєстрації: АДРЕСА_3);

ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4, місце реєстрації: АДРЕСА_3).

Боржник:

ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1).

Постанова підлягає негайному виконанню.

Строк пред'явлення постанови до виконання - три роки - до 20 червня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Повне судове рішення складено 23 червня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль