П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 листопада 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Комунального підприємства «Агенція місцевого розвитку Виноградівщини» на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 року (у складі судді Данка В.Й.) за позовом Комунального підприємства «Агенція місцевого розвитку Виноградівщини» до товариства з обмеженою відповідальністю «ПАНКОМ» і фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про відшкодування завданих злочином збитків, -

ВСТАНОВИВ:

КП «Агенція місцевого розвитку Виноградівщини» (надалі - Підприємство) звернулося до суду з позовом у вересні 2018 р.

Просило стягнути солідарно з ТОВ «ПАНКОМ» і ОСОБА_2 на свою користь завдану шкоду в розмірі 1 035 401 грн.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 20 вересня 2018 р. позовну заяву Підприємства було залишено без руху у зв'язку з невідповідністю позовної заяви вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України (а.с.84).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 р. (оскаржувана ухвала) позовну заяву Підприємства було визнано неподаною і повернуто заявнику.

Підприємство просить скасувати цю ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. Доводить про порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції, не відкриваючи провадження у справі, надав правову оцінку доказам наявним у справі, що є неприпустимим у контексті вимог процесуального закону. Указує, що цивільно-процесуальним кодексом не передбачено такої підстави для залишення позовної заяви без руху та як наслідок - її повернення, як недостатність доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Зазначає, що право надавати докази, якими обґрунтовуються вимоги, надано саме позивачу.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що позивачем не були усунуті недоліки, вказані в ухвалі судді від 20 вересня 2018 р.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його невідповідність нормам процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначенні статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день її первісного подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як видно з матеріалів справи, ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 20 вересня 2018 р. позовну заяву Підприємства було залишено без руху в зв'язку з невідповідністю позовної заяви вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України (а.с.84).

Зокрема, суддею було вказано, що позивачем до позовної заяви не було додано всіх наявних у нього доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

На виконання вимог цієї ухвали позивачем було подано клопотання від 04 жовтня 2018 р., у якій заявником, на його думку, було вказано всі доводи та докази, якими обґрунтовуються його позовні вимоги (а.с.87-92).

Однак, суд першої інстанції констатував, що позивачем не були усунуті недоліки, вказані суддею в ухвалі від 20 вересня 2018 р. і як наслідок - позовну заяву було визнано неподаною і повернуто заявнику (а.с.93).

Відповідно до ч.ч.1,10 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач, звернувшись до суду із позовом, самостійно обрав спосіб захисту своїх порушених (не визнаних) прав і обґрунтував, на його думку, належними та допустимим доказами.

Тінедоліки позовної заяви, які вказав суд у своїй ухвалі від 20 вересня 2018 р., здебільшого стосуються обґрунтування позивачем своїх позовних вимог.

Однак, суд першої інстанції не зобов'язаний указувати стороні, як саме обґрунтовувати свої доводи та які докази подавати на обґрунтування своїх позовних вимог, кожна сторона самостійно обирає способи та засоби захисту своїх прав.

На думку апеляційного суду суддя суду першої інстанції допустився формалізму і дуже вузько підійшов до вирішення питання щодо подальшого руху справи за умови, що кожна сторона самостійно обирає спосіб захисту своїх прав, самостійно обирає позицію щодо обґрунтування своїх доводів і які докази подавати на обґрунтування своїх доводів.

Лише в ході розгляду справи може бути відомо, які докази необхідні для вирішення спору, у зв'язку з чим суд може зобов'язати ту чи іншу сторону надати такі докази або самостійно їх витребувати.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У контексті наведеного та відповідно до вимог ст. 379 ч.1 п.4 ЦПК України оскаржена ухвала підлягає скасуванню як незаконна, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.382,384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Агенція місцевого розвитку Виноградівщини» задовольнити.

2.Ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 рокускасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 30 листопада 2018 року.

Судді: