Справа № 215/3653/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року Тернівський районний суд міста ОСОБА_1

у складі: головуючого, судді Квятковського Я.А.

за участю секретаря Пономаренко М.В.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок виконання трудових обовязків,-

ВСТАНОВИВ:

10.08.2018 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» /далі ПАТ/, яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 100 521 грн., у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності.

В обґрунтування позову вказує, що з 01.01.1988 року по 01.01.1995 року виконував роботу відповідно до трудового договору (працював) за спеціальностями: гірничий майстер підземний та заступник начальника дільниці підземний на ПАТ, всього 7 років, з 14.10.2002 року по 17.06.2004 року виконував роботу відповідно до трудового договору (працював) за спеціальністю електрослюсар черговий та з ремонту обладнання на ПАТ, всього 1 рік 8 місяців. Унаслідок цього ним отримано професійне захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група В, ЛН першого-другого ст., що відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу від 07.04.2016 року, протокол № 529, виникли з вини роботодавця.

Згідно довідки МСЕК серії 12ААА № 043254 від 25.10.2016 року, йому первинно з 03.10.2016 року безстроково було встановлено 25% втрати професійної працездатності, за висновком МСЕК він потребує забезпечення лікарськими засобами та ВМП. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивача у 56 років був порушений його звичайний спосіб життя та його було звільнено з роботи, також йому важко виконувати будь яку роботу, він страждає кожного дня на постійну задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель з виділенням слизового харкотиння, важкість у грудній клітці, періодичні приступи задухи, періодичний головний біль при підвищенні АТ, загальну слабкість. Виходячи з тривалості роботи у відповідача просить стягнути з ПАТ 100 521 грн. моральної шкоди.

Ухвалою від 20.08.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

04.10.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в позові. Посилається на відсутність причинно-наслідкового звязку між шкодою здоровю позивача і діями роботодавця, розслідування причин виникнення профзахворювання без представника підприємства, порушення прав позивача лише діями ПрАТ "ПГЗК", а також зазначає про відсутність доказів завдання позивачу моральної шкоди.

Ухвалою суду від 05.10.2018 року заяву представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження залишено без задоволення.

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання зявився, позов підтримав у повному обсязі, просив суд не враховувати період роботи позивача з 01.02.1983 по 31.12.1987 коли позивач працював у підприємстві "Кривбасруда".

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала з підстав, вказаних у відзиві.

Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Сукупністю належних, допустимих і достовірних доказів судом встановлено такі обставини і відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено згідно пояснень сторін, копій медичних висновків та епікризів, а.с. 15-16, акту розслідування хронічного професійного захворювання, а.с. 22-25, що позивачу ОСОБА_4 встановлено професійне захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група В, ЛН першого-другого ст.

Згідно довідки МСЕК серії 12ААА № 043254 від 25.10.2016 року, позивачу первинно з 03.10.2016 року встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково та за висновком МСЕК він потребує забезпечення лікарськими засобами та ВМП, а.с. 26.

Позивач ОСОБА_4 протягом 01.01.1988-01.01.1995, 14.10.2002-17.06.2004 рр. працював у ПАТ, а.с.-31-37.

Оцінка суду.

Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей.

Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є" ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей.

Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно до вимог ст. 153 КЗпП України - на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці (а.с.17-25) встановлено професійні захворювання, яке виникло внаслідок виконання трудових обовязків в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих виробничі факторів виробничого середовища та трудового процесу на ПАТ «КЗРК». Виробничі фактори, що спричинили захворювання, а саме умови праці позивача за концентрацією аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості. Також згідно акта встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоровя, рекомендовано згідно п. 18 акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів та важкості праці. Вказані обставини свідчать про наявність причинно-наслідкового звязку між ушкодженням здоровя позивача і діями відповідача.

Вказані доводи позивача належними та допустимими доказами відповідачем не спростовані в ході судового розгляду справи, згідно до приписів ст.ст.77,78,81 ЦПК України.

Згідно роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Тому, суд враховує тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві звязки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, тривалість розладу його здоров'я, припинення трудової діяльності за власним бажанням.

З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 10 000 грн. моральної шкоди у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. При цьому суд враховує вимоги ст.164 Податкового Кодексу України.

Також, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі ст.ст. 133, 141 ч.6 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, інн. НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2; до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», , місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, 1А; про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок виконання трудових обовязків задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь держави.

В інший частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд міста ОСОБА_1. Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 03.12.2018.

СУДДЯ: