Справа № 750/7789/18
Провадження № 2/750/2012/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді - Логвіної Т.В.,

із секретарем - Примак Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду та просить визнати недійсним кредитний договір № 500625446 від 20.10.2017, мотивуючи вимоги тим, що при його укладанні було порушено вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про третейські суди», ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ЗУ «Про страхування», а тому є підстави для визнання його недійсним в цілому.

В судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач позов не визнає.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

20.10.2017 року між ПАТ «Альфа-Банк» (на даний час змінило найменування на АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 ( Позичальник) було укладено кредитний договір № 500625446, за умовами якого банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання Кредит, а Позичальник приймає його на наступних умовах: в сумі кредиту 20 250,00 гривень під процентну ставку в розмірі 12,99 % річних із датою остаточного повернення кредиту до 23.10.2020 року.

Відповідно до Договору сукупна вартість Кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг, а також повернення Кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим Договором визначені в Додатку № 1 до цього Договору, який є його невід'ємною частиною.

Пунктом 4 договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальне: процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними актами НБУ, які йому роз'ясненні, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що він отримав свій примірник цього договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього в дату його укладання, що він в письмовій формі ознайомлений з загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які оприлюднені на інтернет-сторінці банку за відповідною електронною адресою та які йому роз'ясненні, зрозумілі та з якими він цілком згодний.

Відповідно до п. 6 договору, договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання Банком Акцепту та надання Кредиту відповідно до умов Угоди до Договору.

Як вбачається з кредитного договору, відповідно Додатку № 1 до договору встановлено порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором, а саме: платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інші платежі здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та терміни, визначених цим договором.

Відповідно п. 4 договору встановлено сукупну вартість кредиту, яка визначена у додатку №1 та є невід'ємною його частиною.

Відповідно до п. З договору - кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором № 500625446 від 20.10.2017р.

Тобто, позивач уклав оспорюваний кредитний договір для погашення заборгованості за кредитним договором № 500625446 від 20.10.2017р.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно та за власним розсудом.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

За змістом ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено самостійне встановлення банком процентних ставок та комісійної винагороди за надані послуги.

Згідно положень п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України №168 від 10 травня 2007 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 54113808, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Нормами, викладеними в абзацах 4, 6 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до умов кредитного договору сукупна вартість кредиту - сукупна вартість кредиту з урахуванням усіх супутніх послуг, визначена в Додатку №1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною.

Додатком № 1 до кредитного договору № 500625446 від 20.10.2017 року, який підписаний позивачем, визначений розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг.

Таким чином, аналіз положень п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, у їх системному зв'язку з вищенаведеними нормативними приписами, не дає підстав вважати комісійну винагороду за надання (інформації) виписок за рахунком та за управління кредитом платою споживача на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь.

Частиною 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Зі змісту спірного договору вбачається, що позивачу, перед укладанням кредитного договору, було в письмовій формі ознайомлено як з умовами договору, так і з сукупною вартістю кредиту, що включає в себе комісійні винагороди за надання виписок/ управління кредитом. Позивач знав про вищевказані договірні умови і свідоме погоджувався з ними, про що свідчать п.1 відповідно до якого останній був ознайомлений як з умовами кредитування в повному обсязі, так і з сукупною вартістю кредиту, що включає в себе комісійні винагороди за надання виписок/ управлінні кредитом.

Позичальник погодився на ці умови та сплачував їх добровільно протягом певного часу. Окрім того, станом на 21.08.2018р. останній платіж в погашенню основного боргу, відсотків та комісії був внесений позичальником 23.03.2018 р. в сумі 1 432,21 грн., тобто позичальник на протязі п'яти місяців сплачував заборгованість за кредитом відповідно до графіку, погоджувався з ними та не оспорював.

Крім того у разі незгоди з умовами кредитного договору позивач мав можливість скористатись правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист праз споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про наданні споживчого кредиту без пояснення причин.

Проте таким правом позивач не скористався.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки йог: внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнане несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх його істотних умов.

Ст. 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов. А згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається з умов кредитного договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та отримали те, на що вони розраховували при укладанні договору.

Позивач був обізнаний про усі умови кредитування, в тому числі про необхідність сплати комісійної винагороди, що підтверджується наявністю підпису позивача на кредитному договорі та кожному аркуші додатку до нього.

Кредитним договором були визначені вид, вартість супутніх послуг банку при обслуговуванні кредиту, на які була надана згода позичальника.

Згідно із графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є додатком № 1 до кредитного договору, сторонами було погоджено процентну ставку, комісії за надання кредиту, а також затверджено графік платежів.

Таким чином, під час укладення договору, позивача було ознайомлено із сукупною вартістю споживчого кредиту.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованої: суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055 статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

У даному випадку, договір укладений в письмовій формі, він підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотні значення, а також які були узгоджені сторонами.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які би свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству та волевиявленню сторін.

Враховуючи викладене вище, позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНКОПП НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» ( м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, ) про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 01.12.2018.

Суддя: