АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 673/323/17
Провадження № 22-ц/792/980/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Гриньової А.М.,

учасники справи: третя особа ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 15 лютого 2018 року (суддя - Дворнін О.С.) за позовом ОСОБА_6 до Хмельницької обласної спілки споживчих товариств та за позовом ОСОБА_6 до дочірнього підприємства «Деражнянський плодоконсервний завод Хмельницької облспоживспілки», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання договорів купівлі-продажу удаваними у частині покупця,

в с т а н о в и в :

В березні 2017 року ОСОБА_6, звертаючись в суд із позовом до Хмельницької обласної спілки споживчих товариств, просив визнати удаваними в частині покупця договір купівлі-продажу 85/100 частин тарного складу, тарного цеху від 25.12.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Бас Л.Й., зареєстрований в реєстрі за № 3658 та договір купівлі-продажу майнового комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 25.12.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Бас Л.Й., зареєстрований в реєстрі за № 3661, а також визнати його покупцем за вказаними договорами.

Одночасно звернувся з позовом до дочірнього підприємства «Деражнянський плодоконсервний завод Хмельницької облспоживспілки», в якому просив визнати удаваним в частині покупця договір купівлі-продажу одноповерхового будинку складу-магазину від 23.07.1998 року, посвідчений приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Бас Л.Й., зареєстрований в реєстрі за № 1695 та визнати його покупцем за вказаним договором.

Ухвалою Деражнянського районного суду від 17.11.2017 року вказані позови об'єднані в одне провадження.

Позовні заяви мотивовано тим, що 25 грудня 2003 року між Хмельницькою обласною спілкою споживчих товариств та ОСОБА_11, рідним братом позивача, було укладено договір купівлі продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Бас Л.Й. та зареєстрований в ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Дворнін О.С. Категорія: 20

Доповідач: Янчук Т.О.

реєстрі за № 3658, відповідно до якого у власність ОСОБА_11 перейшли 85/100 частин тарного складу, тарного цеху, що знаходяться по АДРЕСА_1, а також договір купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Бас Л.Й., зареєстрований в реєстрі за № 3661, відповідно до якого у власність ОСОБА_11 перейшов комплекс майновий «ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходиться по АДРЕСА_2.

Крім того, 23 липня 1998 року братом позивача, ОСОБА_11 та ДП «Деражнянський плодоконсервний завод Хмельницької облспоживспілки» було укладено договір купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Бас Л.Й. та зареєстрований в реєстрі за № 1695, на підставі якого ОСОБА_11 придбав у вказаного підприємства одноповерховий будинок складу-магазину, що знаходиться по АДРЕСА_3.

Позивач зазначає, що вищезазначені договори купівлі-продажу є удаваними угодами в частині покупця, оскільки в дійсності все вказане майно було придбане за власні кошти позивача, який, будучи на час укладення спірних договорів працівником ДП «Деражнянський плодоконсервний завод Хмельницької облспоживспілки», був позбавлений можливості займатися підприємницькою діяльністю та у зв'язку з цим не міг оформити право власності на придбане майно на своє ім'я. Факт придбання майна за особисті кошти позивача підтверджується відповідними квитанціями до прибуткових касових ордерів, згідно з якими грошові кошти сплачувалися ОСОБА_6 Крім того, після укладення вказаних договорів купівлі-продажу позивач безперешкодно користувався придбаним майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер. 15 липня 2016 року колишня дружина померлого брата, ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на частку вищезазначеного майна, посилаючись на те, що таке майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У зв'язку з чим тільки з 15 липня 2016 року порушуються його права щодо придбаного ним майна, і він вимушений звернутися до суду за захистом свого права з зазначеними позовами.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 15 лютого 2018 року в задоволенні позовів ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що суд не прийняв до уваги факт, що саме він безперешкодно користується майном з моменту його придбання у ДП «Деражнянський плодоконсервний завод», про що не заперечували треті особи в судовому засіданні. З позовом звернувся до суду після звернення третьої особи ОСОБА_4 з позовом про визнання права власності на частку оспорюваного майна, що належить ОСОБА_6

Також вказує на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ним не доводиться факт укладення іншої угоди, як зазначено в рішенні суду, а доводиться факт придбання майна за особисті кошти ОСОБА_6 Судом проігноровано п.26 правової позиції висловленої Верховним судом України в листі «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ» від 04.08.2001 року, що фактично спірне майно було придбано за кошти позивача, тому вказані договори відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦК України визнаються недійсними лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цими договорами визнається особа, за рахунок якої і для якої фактично укладалися ці договіри.

Крім того, вважає, що судом невірно зазначено, що ним пропущено строк позовної давності, оскільки від моменту укладення оспорюваних договорів він безперешкодно користується своїм майном, і до звернення ОСОБА_4 з позовом про визнання права власності на оспорюване майно його права не були жодним чином порушені.

У відзиві на апеляційну скаргу треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заперечують проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просять залишити без змін.

Вважають, що суд у своєму рішенні надав належну оцінку обставинам справи та доказам, вірно встановлено, що при укладенні спірних договорів купівлі-продажу його сторонами були додержані усі вимоги щодо змісту, істотних умов та форми правочину та що позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що дане майно було придбано за особисті кошти ОСОБА_6 Суд першої інстанції вірно встановив, що позивачем було пропущено строки позовної давності та разом з тим, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку, що в позовних вимогах ОСОБА_6 необхідно відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Апелянт ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_13 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток. Від представника ОСОБА_13 надійшла заява про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

Представники відповідачів Хмельницької обласної спілки споживчих товариств, Дочірнього підприємства «Деражнянський плодоконсервний завод Хмельницької облспоживспілки» в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та представник третіх осіб ОСОБА_5 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, зокрема, що спірні договори купівлі-продажу укладено з метою приховати інші угоди, а кошти, сплачені за придбання такого майна, належали саме йому. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності та наявності підстав для його застосування.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

За змістом ст.4 Закону України «Про власність», який був чинним на момент укладення спірних договорів купівлі-продажу, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст.41 ЦК УРСР (1963 року, чинної на час укладання спірного правочину) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

Згідно ст.58 ЦК УРСР (1963 року, чинної на час укладання спірного правочину) недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Статтею 224 ЦК УРСР (1963 року, чинної на час укладання спірного правочину) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Як роз'яснено у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», із змінами та доповненнями, яка діяла на час укладання спірного договору, встановивши, що угода укладена з метою приховати іншу угоду, суд відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦК визнає, що сторонами укладена та угода, яку вони дійсно мали на увазі. У тому разі, коли така угода суперечить законові, суд постановляє рішення про визнання недійсною укладеної сторонами угоди із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності угоди, яку вони мали на увазі.

Судом встановлено, що 23.07.1998 року між дочірнім підприємством «Деражнянський плодоконсервний завод Хмельницької облспоживспілки», як продавцем, та ОСОБА_11, як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Бас Л.Й. та зареєстрований в реєстрі за № 1695, згідно з умовами якого у власність покупця перейшло приміщення одноповерхового цегляного будинку складу-магазину (літ. А-1), який знаходиться під номером АДРЕСА_3.

Із пункту 3 договору вбачається, що продаж було вчинено за 6713 грн., які покупець сплатить продавцю готівкою в касу підприємства до 01.08.1998 року.

25 грудня 2003 року між Хмельницькою обласною спілкою споживчих товариств, як продавцем, та ОСОБА_11, як покупцем, був укладений договір купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Бас Л.Й. та зареєстрований в реєстрі за № 3658, відповідно до якого у власність покупця перейшли 85/100 частин нежитлової будівлі, тарного складу, а саме прохідної площею 33,8 кв.м, тарного цеху, площею 223,9 кв.м, пилорами, площею 90,2 кв.м, які знаходяться під номером АДРЕСА_1.

Пунктом 3 вказаного договору підтверджується, що продаж вчинено за 14700 грн., які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору.

Крім того, 25.12.2003 року між Хмельницькою обласною спілкою споживчих товариств, як продавцем, та ОСОБА_11, як покупцем, був укладений договір купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Бас Л.Й., зареєстрований в реєстрі за № 3661, згідно з яким ОСОБА_11 купив комплекс майновий «ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходиться під номером АДРЕСА_2.

Вартість придбаного майна у розмірі 28000 грн. було сплачено покупцем до підписання договору, що підтверджується пунктом 3 цього договору.

ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, про що зроблено актовий запис №64 від 15.06.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на зазначене, висновок суду першої інстанції, що при укладенні спірних договорів купівлі-продажу його сторонами були додержані усі вимоги щодо змісту, істотних умов та форми правочину, а саме, договори були зареєстровані через відповідний орган державної реєстрації та право власності покупця ОСОБА_11 на всі вищезазначені об'єкти нерухомості було зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим на підставі рішення виконкому Деражнянської міської ради №90/12 від 14.12.1999 року та зареєстрованим в бюро технічної інвентаризації 23.12.1999 року за реєстровим № 1, а також витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданими Деражнянським ГМП «Інвентаризатор» 24.03.2004 року за № 3163087 та за №3162708, відповідно є правильним.

Зазначені договори купівлі-продажу нерухомого майна укладено у письмовій формі та нотаріально посвідчено. Будь-які письмові докази на спростування умов нотаріального посвідчення договорів в матеріалах справи відсутні.

Посилання апелянта на квитанції до прибуткових касових ордерів №73 від 28.07.1998 року, №67, №68 від 22.09.2003 року, в яких зазначено, що прийнято кошти від ОСОБА_6 відповідно: 28.07.1998 року в розмірі 6713 грн. підстава за будівлю згідно договору АЛО №663458 від 23.07.1998 року, 22.09.2003 року в розмірі 28000 грн. підстава за будівлі сушарки згідно рахунку №28 від 22.09.2009 року, від 22.09.2003 року в розмірі 14700 грн. за приміщення згідно рахунку №27 від 22.09.2003 року є безпідставними, оскільки в самих податкових накладних зазначався покупцем ОСОБА_11, оригінали цих квитанцій не були предметом дослідження суду і наявні в матеріалах справи копії належним чином не завірені, а відтак не можуть бути доказом відповідно до ч.2 ст.95 ЦПК України (ст.64 ЦПК України, редакції чинній до 15.12.2017 року).

Стороною договорів купівлі-продажу від 25.12.2003 року значаться Хмельницька обласна спілка споживчих товариств та ОСОБА_11, а кошти відповідно до квитанцій від 67 та №68 від 22 вересня 2003 року вносяться до Деражнянського плодоконсервного заводу.

Крім того, форма наданих квитанцій до прибуткового касового ордера №67, №68 від 22.09.2003 року та квитанції до прибуткового касового ордера №73 від 28.07.1998 року (квитанция к приходному кассовому ордеру №73) та їх заповнення не відповідають чинним на той час Положенню про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 рік №88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року №168/704 та Наказу Державного комітету статистики України №263 від 27.07.1998 року «Про затвердження типових форм первинного обліку та інструкції про порядок виготовлення, зберігання і застосування» ( в редакції від 02.06.1999 року).

Таким чином, суд першої інстанції на підставі належним чином досліджених в судовому засіданні та оцінених доказів встановив, що позивачем не доведено заявлені позовні вимоги, а тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю.

Проте, з висновком суду щодо застосування строку позовної давності погодитись не можна.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення.

При цьому, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

На наведе суд першої інстанції уваги не звернув та відмовив у задоволенні позовних вимог одночасно з підстав недоведеності позовних вимог та пропуску строку позовної давності, що є взаємовиключними обставинами, оскільки положення ЦПК України про позовну давність застосовуються лише до обґрунтованих позовів.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, та виключенню з мотивувальної частини рішення суду посилання на застосування строку позовної давності як підставу для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог судовий збір покладається на нього в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 15 лютого 2018 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на застосування строку позовної давності як підставу для відмови у позові.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 липня 2018 року.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук