ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2018 року м. Херсон

справа № 652/319/13-ц

провадження №22-ц/819/65/18

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Павловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3 на рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 14 червня 2013 року ( суддя Дригваль В.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Високопільської районної державної адміністрації Херсонської області, Головного управління Держгеокадастру у Херсонській областіі, Високопільської селищної ради Херсонської області про визнання права власності на земельну частку (пай),

встановив

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на земельну частку (пай), а також просив визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду та поновити строк.

В обґрунтування вимог послався на те, що з 1985 року він працював водієм у колгоспі, потім, по 11 травня 1994 року в колективному дольовому сільськогосподарському підприємстві (КДСП) ім Шевченко, яке в подальшому реорганізовано в СВК ім.Шевченко. Членство у колгоспі, КДСП та СВК ім. Шевченко підтверджується архівною довідкою за №71 від 05.04.2013 року, в якій зазначена кількість відпрацьованих вихододнів з 1985 року по 1993 рік включно, що застосовувалося лише для членів зазначених юридичних осіб. Робота на підприємстві у 1994 році підтверджується показами свідків. Трудова книжка була втрачена та не відновлена від обставин від позивача незалежних.

Вважає, що відповідно до вимог Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95«Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має право на земельний пай як член КСП ім. Шевченко, оскільки на час видачі державного акту на право колективної власності на землю СВК ім. Шевченко, 11 травня 1994 року працював у СВК, але в списки членів СВК, які додавалися до державного акту та складалися у 2004 році був безпідставно не включений. Позивач зазначає, що невнесення до списку у державному акті особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити права на земельну частку, а про своє право на земельний пай дізнався тільки у 2013 році. З урахуванням викладених у позовній заяві обставин, позивач просить визнати його право на отримання земельної частки ( паю) розміром 5,24 умовних кадастрових гектарів за рахунок земель запасу на території Високопільської селищної ради; зобов'язати Високопільську районну державну адміністрацію видати йому державний акт на земельну частку (пай) в розмірі 5, 24 умовних кадастрових гектарів за рахунок земель запасу Високопільської селищної ради Високопільського району Херсонської області.

Рішенням Високопільського районного суду Херсонської області від 14 червня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Зазначає, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку доказам на доведення обставин щодо роботи позивача у СВК Шевченко на час розпаювання землі, яке відбулося у 1993 році.

У відзиві на апеляційну скаргу Високопільська селищна рада її доводи не визнала, посилаючись на недоведення позивачем свого членства в КСП ім. Шевченко на час розпаювання у 1994 році, та крім того, на закінчення строку позовної давності для звернення до суду, рішення суду просить залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області доводи апеляційної скарги не визнала, посилаючись на недоведеність позивачем своїх вимог та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до даних архівної довідки №5/18 від 28.03.2013 року ОСОБА_2 прийнятий у 1990 році в члени колгоспу ім.. Шевченка/а.с.5/. Підтвердженням його роботи у зазначеному колгоспі з 1990 року по 1993 рік є архівна довідка трудового архіву Високопільського району Херсонської області за №71 від 05.04.2013 року /а.с.6/.

Як вбачається з архівної довідки №13/61 від 10.05.2013 року загальні збори уповноважених колгоспників колгоспу ім. Шевченка від 13 березня 1993 року №2 вирішили провести паювання земель серед жителів, що проживають на території Високопільської селищної ради; створити комісію по розпаюванню землі та направити листа відповідному органу на проведення робіт по виготовленню проекту роздержавленню земель колгоспу і державного акта на право користування землею /а.с.32/.

Державний акт на право колективної власності на землю СВК ім. Шевченко отримало 11 травня 1994 року, про що свідчить довідка Відділу Держземагентсва у Високопілсьському районі Херсонської області за №215 від 25.03.2013 року /а.с.7/.

Також зазначений орган надав довідку за №242 від 27.03.2013 року в якій міститься інформація, що ОСОБА_2 не включений до списків на право отримання земельної частки (паю) СВК ім. Шевченко/а.с.8/.

Надана позивачем архівна довідка свідчить про те, що в тому числі у 1993 році при встановленому мінімумі вихододнів - 270, ОСОБА_2 відпрацював 209 трудоднів водієм / а.с.18/

У попередньому судовому засіданні, 30 травня 2013 року, ОСОБА_2 при наголошенні фактів, які підлягають доказуванню зазначив, що в 1990 році був прийнятий у члени колгоспу ім. Шевченко, де і працював, у 1993 році звільнився, в цьому ж році господарство отримала Державний акт на право колективної власності на землю /а.с.33 зв.с./.

Відповідно до положень частин дев'ятої, десятої статті 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

За частинами шостою, сьомою статті 6 ЗК України 1990 року, при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що на час видачі державного акту на право колективної власності на землю СВК ім. Шевченко, 11.05.1994 року, ОСОБА_2 не довів, що являвся його членом, а тому права на земельну частку (пай) не набув.

З матеріалів справи вбачається, що представник селищної ради подавала заяву про застосування строку позовної давності в запереченнях проти позову ( а.с.43-44). Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав поважності причини пропуску строку позовної давності.

За нормами ст. 256,257 ЦК України, позовна давність - це с трок, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ч.1 ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

За поясненнями ОСОБА_2 він мав та має постійне місце проживання в смт Високопілля, працював, а тому колегія суддів вважає, що міг довідатися про порушення свого права на отримання земельної частки (паю).

Проте, за роз'ясненнями, викладеними у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» при доведеності позову, наявності заяви про застосування строку позовної давності, зробленою стороною у справі до ухвалення судом рішення та встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у позові має бути відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

Враховуючи, що позивачем позов недоведений, у задоволенні позову має бути відмовлено з цієї підстави.

За викладених обставин, колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374,375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 14 червня 2013 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді Л.В.Пузанова

Т.Г.Чорна

Повний текст постанови складено 03 грудня 2018 року

Суддя І.В. Склярська