Справа № 454/1871/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

при секретарі Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, третьої особи без самостійних вимог Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд та просить звільнити з-під арешту належне ОСОБА_1 нерухоме майно та заборонити органам ДВС вчиняти будь-які дії, повязані з обмеження позивача прав іпотекодержателя цього майна.

Свої вимоги мотивує наступним.

21.12.2006р. між сторонами укладено кредитний договір, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 80000доларів США.

В забезпечення виконання зобовязань за даним договором, між сторонами укладено договір іпотеки та передано в іпотеку нерухоме майно : нежитлову будівлю нижня ремонтна майстерня, загальною площею 331,4кв.м, яка знаходиться по вул.Львівська, буд.1, поз.33, в смт.Жвирка Сокальського району Львівської області, на яке було накладено заборону відчуження.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 02.06.2016р. позов банку задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу.

Однак, позивач не має змоги звернути стягнення на предмет іпотеки у звязку з тим, що на дане нерухоме майно накладено арешти.

Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розгляд справи проводити у його відстуності.

Відповідач 09.10.2017р. подав заяву про відкладення розгляду справи, однак надалі в судове засідання не прибув.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

21.12.2006р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №E/V268, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 80000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач і відповідач 22.12.2006р. уклали договір іпотеки, згідно п.6 якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю нижня ремонтна майстерня, загальною площею 331,4кв.м, яка знаходиться по вул.Львівська, буд.1, поз.33, в смт.Жвирка Сокальського району Львівської області, на яке було накладено заборону відчуження, який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.12.2006р.

Рішенням Братського районного суду Миколдаївської області від 02.06.2016р. позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю та звернуто стягнення на предмет іпотеки зазначене належне відповідачу нерухоме майно.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, постановою державного виконавця Сокальського районного відділу державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження №50579080 від 21.03.2016р., накладено арешт на вищенаведене нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та заборону його відчуження.

Також, на підставі постанови начальника ВДВС Сокальського РУЮ ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження №50110432 від 09.02.2016р. накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_1

Відповідно до п. 2ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно до п. 3ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт на все майно боржника або на окремі предмети.

Відповідно до п.5 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до ст. 572 ЦК Українив силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя.

В силуст. 1 Закону України "Про заставу" кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Статтями17,18цього ж Закону передбачено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом або договором. Наступні застави вже заставлено майна допускаються у разі, якщо інше не передбачено законом і попереднім договором застави. Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов'язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя зберігає силу.

Відповідно дост. 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Статтею 575 ЦК Українивизначено, що іпотекою є застава нерухомого майна що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Відповідно дост. 3 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на час укладення договору про іпотеку), іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моментуйогонотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка можевиникнутив майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом-у черговості їх державної реєстрації.

Згідно зст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до вимогст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, незалежно від настання строку виконання зобов'язань за основним договором, у випадку, зокрема, невиконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором.

Як передбаченост. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановленихстаттею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 4ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Як встановлено, право застави у ПАТ КБ "ПриватБанк" на спірне майно виникло до накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.

Тому, із зазначені правових норми випливає, що в іпотекодержателя наявні права на вчинення дій, спрямованих на захист прав іпотекодержателя, визначених умовами договору іпотеки, в тому числі і шляхом подачі позову про зняття арешту з майна, в складі якого є предмет іпотеки, переданий в іпотеку позичальником на забезпечення задоволення вимог кредитора за рахунок предмету іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази та те, що на теперішній час арешт, накладений вищезазначеною постановою начальника Сокальського районного відділу державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Львівській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, знятий не був, а також те, що кредитні зобов'язання відповідача, забезпечені заставою, не погашені, суд дійшов висновку, що право ПАТ КБ "Приватбанк" як іпотекодержателя порушено, оскільки у такому випадку позивач буде позбавлений можливості задовольнити свої вимоги щодо погашення кредитної заборгованості за рахунок спірного арештованого майна в тому числі і шляхом реалізації своїх прав іпотекодержателя при зверненні стягнення на майно, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, у повному обсязі доведеними і підлягають задоволенню, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення з-під арешту нерухомого майна.

Що стосується вимоги позивача про заборону органам ДВС вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням його прав іпотекодержателя щодо нерухомого майна, суд виходить з наступного.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їх особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб'єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Відповідно до ст.42 ЦПК України, особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники.

Відповідно до ст.48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві.

Суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, пред'явивши позов щодо предмета спору з метою захисту особистих суб'єктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги (ст.52 ЦПК України).

Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні позивача або відповідача з метою захисту своїх суб'єктивних прав та інтересів (ст.53 ЦПК України).

З формулювання вказаної позовної вимоги вбачається, що вона заявлена до "органів державної виконавчої служби" та пов'язана з правами позивача як іпотекодержателя, тобто без конкретизації певної юридичної особи.

До органів державної виконавчої служби позивачем будь-яких самостійних вимог не заявлені і статус Сокальського районного відділу ДВС ГТУ у Львівській області визначений позивачем, як третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог.

В той же час відповідачем у справі є фізична особа ОСОБА_1, яка не є стороною зазначеного правовідношення та не має безпосередньої заінтересованості у його розв'язанні.

З урахуванням зазначеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, а тому позов підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Звільнити нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1, а саме: нежитлову будівлю нижня ремонтна майстерня, загальною площею 331,4кв.м, яка знаходиться за адресою: Львівська область, Сокальський район, смт.Жвирка, вул.Львівська, буд1, поз.33, з-під арештів, накладених:

- державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.03.2016р., виконавче провадження №50579080, записи про обтяження №13799774 від 21.03.2016р. та №13856153 від 24.03.2016р.;

- державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.02.2016р., виконавче провадження №50110432, запис про обтяження №13785513 від 21.03.2016р.

В задоволенні позовної вимоги про заборону органам Державної виконавчої служби вчиняти дії, повязані з обмеженням Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» права іпотекодержателя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 1600 (одну тисячу шістсот) грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: вул.Грушевського,1Д, м.Київ.

Відповідач: ОСОБА_1, ідентифікаційний №, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Третя особа: Сокальський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, місцезнаходження: вул.Міцкевича,5, м.Сокаль Львівської області.

Повне судове рішення складено 22 червня 2018 року.

Головуючий: М. Я. Адамович