Ухвала

Іменем України

29 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 347/1797/16

провадження № 61-35961ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 22 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна та визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 жовтня 2018 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29 червня

2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна та визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не вирішував будь-які питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_4, яка не приймала участь у справі.

12 листопада 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2017 року, рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2017 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 22 жовтня 2018 року та відмовити у задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами порушено права ОСОБА_4 як співвласника спірного майна та права їх спільної з відповідачем ОСОБА_6 малолітньої дитини щодо проживання у домоволодінні по АДРЕСА_1. Заявник зазначає, що рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2016 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було встановлено, що дані особи не проживали як сім'я з липня 2015 року. З літа 2015 року ОСОБА_6 почав спільно проживати з ОСОБА_4, а 13 квітня 2016 року у них народився син ОСОБА_7 За спільні кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_4 придбали 06 квітня 2016 року спірний автомобіль для використання у підприємницькій діяльності, а також спільно зароблені кошти відкладали на придбання власного житла.

Будинок АДРЕСА_1 відчужувався власником ОСОБА_8 за довіреністю, наданою ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які бажали його подарувати чи продати саме на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Однак, ОСОБА_4 не було запрошено на підписання даного договору.

11 серпня 2015 року ОСОБА_8 написала розписку, що продала житловий будинок та земельну ділянку ОСОБА_6 та ОСОБА_11 Також

12 червеня 2018 року нею було написано та нотаріально засвідчено заяву про те, що вона не заперечує проти переведення на ОСОБА_4 прав покупця за даним договором.

Крім того, з часу придбання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 здійснили перепланування будинку, а ОСОБА_5 жодних вкладень в ремонт не здійснювала.

У придбаному будинку проживали ОСОБА_4 з чоловіком ОСОБА_6 та їхньою малолітньою дитиною. До розгляду справи про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 судами не було залучено до розгляду даної справи ОСОБА_4 та службу у справах дітей Косівської районної адміністрації, хоча дане будинковолодіння є єдиним місцем проживання її та дитини.

Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2018 року за касаційною скаргою ОСОБА_4 в частині оскарження рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2017 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 в частині оскарження ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від

22 жовтня 2018 року слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Звернувшись з апеляційною скаргою на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2017 року, ОСОБА_4 посилалась на те, що зазначеним рішенням порушено її права та інтереси як співвласника спірного майна.

Закриваючи апеляційне провадження, апеляційний суд, у відповідності до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, правильно виходив із того, що спір між колишнім подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо поділу майна не стосується прав та обов'язків заявника. Додані до апеляційної скарги заявником копія довіреності ОСОБА_8, розписка ОСОБА_8 від

11 серпня 2015 року та заява 12 червня 2018 року правомірно не прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки не свідчать про порушення на час вирішення спору її прав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтею 260, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від

22 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна та визнання майна особистою приватною власністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська