ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року

м.Суми

Справа №577/5319/17

Провадження № 22-ц/788/874/18

Апеляційний суд Сумської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Криворотенка В.І., Собини О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - Державне підприємство «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН», на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області в складі судді Галяна С.В. від 13 березня 2018 року, ухвалене в м. Конотоп, дата складення повного судового рішення - 23 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У грудні 2017 року Державне підприємство «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» (далі- ДП «АВІАКОН») пред'явило позов до ОСОБА_1 про стягнення 24933 грн 87 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 наказом по підприємству № 142 від 02 червня 2003 року призначений на посаду директора бази відпочинку «Чайка», а наказом № 1488 від 01 жовтня 2012 року - начальником групи соціального обслуговування підприємства.

Відповідно до посадової інструкції відповідач здійснював організацію роботи будинку відпочинку «Чайка», збереження матеріальних цінностей.

За результатами проведеної інвентаризації майна будинку відпочинку «Чайка» виявлено недостачу основних засобів в кількості 9 шт., малоцінних необоротних матеріальних активів у кількості 163 шт., малоцінних швидкозношуваних предметів у кількості 2155 шт.

Згідно із звітом про незалежну оцінку, загальний розмір збитків, завданих недостачею матеріальних цінностей, станом на 01 листопада 2016 року складає 24933 грн 87 коп.

Ураховуючи, що відповідач відмовляється відшкодувати завдану підприємству шкоду, позивач просив з підстави, визначеної п. 5 ст. 134 КЗпП України, стягнути з ОСОБА_1 на його користь 24933 грн 87 коп.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2018 року в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ДП «АВІАКОН» на користь ОСОБА_1 5000 грн 00 коп., пов'язаних з професійною правничою допомогою.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 не є матеріально відповідальною особою, його посада не віднесена до категорії працівників, з якими може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність, посадовою інструкцією начальника групи соціального обслуговування підприємства не визначено безпосереднього обов'язку щодо зберігання матеріальних цінностей. Окрім того, позивачем не доведено підстав матеріальної відповідальності відповідача, зокрема факту порушення працівником трудових обов'язків, причинного зв'язку між порушенням та завданою шкодою, а також вини працівника.

У квітні 2018 року ДП «АВІАКОН» звернулось до Апеляційного суду Сумської області з апеляційною скаргою, у якій просило скасувати судове рішення з підстав порушення судом норм процесуального і матеріального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції не урахував, що винні дії ОСОБА_1 підтверджуються письмовими доказами, зокрема щодо отримання відповідачем матеріальних цінностей під звіт, а тому відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівник несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, завдану недостачею. Суд, мотивувавши відмову у позові, зокрема тим, що відповідач не є особою, з якою укладається договір про повну матеріальну відповідальність, вийшов за межі позовних вимог. Крім того, відповідачем не обґрунтований розмір витрат на правову допомогу, присуджених до стягнення.

Відповідач у письмовій формі відзив на апеляційну скаргу не подав.

У судовому засіданні представник ДП «АВІАКОН» Рибець В.М. підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_3, які брали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просили апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд установив, що ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з Державним підприємством Міністерства оборони України «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН», правонаступником якого є Державне підприємство «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН», працював на різних посадах, зокрема, з 02 червня 2003 року - на посаді директора бази відпочинку «Чайка», з 01 жовтня 2012 року - на посаді начальника групи соціального обслуговування підприємства (ас. 6-10, 11 т.1).

09 вересня 2005 року з ОСОБА_1, як директором бази відпочинку, був укладений договір про повну матеріальну відповідальність (ас. 97 т.1).

В оздоровчі періоди 2014, 2015, 2016 років керівництво будинком відпочинку «Чайка» було покладено на начальника групи обслуговування підприємства ОСОБА_1, про що видано накази по ДП «АВІАКОН» від 05 червня 2014 року №130, від 29 травня 2015 року №131, від 30 травня 2016 року №113 (ас. 174-180 т. 1).

Згідно з наказом по ДП «АВІАКОН» від 18 листопада 2016 року №239, проведено повну інвентаризацію активів і зобов'язань підприємства, у тому числі будинку відпочинку «Чайка», за наслідками якої виявлено недостачу основних засобів в кількості 9 шт., малоцінних необоротних матеріальних активів у кількості 163 шт., малоцінних швидкозношуваних предметів у кількості 2155 шт. (ас. 19-21, 29-31, 65-70, 143-145 т.1).

Загальний розмір збитків від недостачі за наслідками інвентаризації на 01.11.2016 складає 24933 грн 87 коп., у тому числі 18021 грн 07 коп. основні засоби, малоцінні необоротні матеріальні активи та малоцінні швидкозношувані предмети, 7392 грн 00 коп. основні засоби, який підтверджується звітами про незалежну оцінку збитків від недостачі матеріальних цінностей (ас. 36-92 т.1).

24 січня 2017 року начальник групи соціального обслуговування підприємства ОСОБА_1 звільнений у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що виданий наказ директора ДП «АВІАКОН» від 20 січня 2017 року № 132 (ас. 96 т. 1).

Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників визначені у статті 130 КЗпП України, згідно з якою працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року №14 роз'яснено, що вирішуючи питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, суду необхідно з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Статтею 131 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Розмір шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, визначається згідно зі статтею 135-3 КЗпП України.

За приписами статті 136 КЗпП покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Суд установлено, що ОСОБА_1 з 02 червня 2003 року працював на посаді директора бази відпочинку «Чайка» ДП «АВІАКОН», а з 01 жовтня 2012 року - на посаді начальника групи соціального обслуговування підприємства. В оздоровчі періоди 2014, 2015, 2016 років на нього було покладено керівництво будинком відпочинку «Чайка», про що видано накази по ДП «АВІАКОН» від 05 червня 2014 року №130, від 29 травня 2015 року №131, від 30 травня 2016 року №113.

Згідно з п. 2.16 посадової інструкції начальника групи соціального обслуговування підприємства, з якою відповідач ознайомлений, начальник групи соціального обслуговування підприємства зобов'язаний вести узагальнений облік матеріальних засобів в натуральних показниках, щомісячно перевіряти наявність та стан матеріально-технічних цінностей, що знаходяться на підзвіті начальника групи соціального обслуговування підприємства, керівників підпорядкованих підрозділів, приймати міри щодо збереження матеріальних цінностей, іншого майна.

Розділом 4 посадової інструкції передбачено відповідальність начальника групи соціального обслуговування підприємства за виконання всіх покладених на нього посадових обов'язків (ас. 12-18 т.1).

Отже, відповідач ОСОБА_1, як начальник групи соціального обслуговування підприємства, несе відповідальність за правильність обліку і зберігання матеріальних цінностей.

Випадки повної матеріальної відповідальності закріплені у ст. 134 КЗпП України, зокрема працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано недостачею (п. 5 ч. 1).

Виходячи зі змісту цієї норми, повну матеріальну відповідальність тягне лише недостача (втрата) матеріальних цінностей, виданих працівникові як предмет праці або засіб праці, а також будь-яких інших предметів, виданих у користування працівникові.

Установивши, що матеріальні цінності, недостачею яких заподіяно шкоду підприємству, не були видані працівникові як предмет праці або засіб праці, а також у користування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 134 КЗпП України, для покладення на ОСОБА_1 повної матеріальної відповідальності, а тому довід скарги про неправильне тлумачення судом цієї норми права є безпідставним.

Посилання у скарзі, що позивачем на підтвердження позовних вимог, заявлених на підставі пункту 5 частини першої статті 134 КЗпП України, надані належні, достатні докази, не спростовує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не може нести матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству.

Щодо доводу скарги про вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог, то суд апеляційної інстанції зазначає, що пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП України передбачена самостійна підстава матеріальної відповідальності працівника у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству, установі, організації, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

З огляду на позовну заяву, предметом і підставою позову є повна матеріальна відповідальність відповідача за шкоду, завдану недостачею, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 134 КЗпП України. При цьому позивач не обґрунтовував заявлені вимоги письмовим договором про повну матеріальну відповідальність ОСОБА_1

Таким чином, суд першої інстанції на порушення вимог статті 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства вийшов за межі заявлених ДП «АВІАКОН» вимог.

Разом з тим, не можна визнати правильним висновок суду про відмову у позові в повному обсязі, оскільки суд не урахував роз'яснення, надані у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року №14, згідно з якими суд вправі вийти за межі позовних вимог, коли неправильно визначена сума шкоди, позов заявлено про відшкодування шкоди у повному розмірі, а на працівника може бути покладена лише обмежена відповідальність.

Аналогічна позиція була викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні про практику застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю.

Отже, якщо позов заявлено про відшкодування шкоди у повному розмірі, а на працівника може бути покладена лише обмежена відповідальність, у такому разі при наявності для цього підстав суд стягує саме цей розмір шкоди.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 133 КЗпП України, у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно, зокрема, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних цінностей.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника групи соціального обслуговування підприємства, а в оздоровчі періоди 2014, 2015, 2016 років виконував обов'язки директора будинку відпочинку «Чайка», він відповідно до своїх посадових обов'язків зобов'язаний забезпечити правильну постановку обліку і зберігання матеріальних цінностей будинку відпочинку «Чайка». Проте відповідач не забезпечив правильну постановку обліку і зберігання матеріальних цінностей будинку відпочинку «Чайка», внаслідок чого підприємству заподіяно шкоду у розмірі 24933 грн 87 коп., який визначений відповідно до вимог статті 135-3 КЗпП України, а тому несе у відповідності із законодавством обмежену матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Як установлено судом, середній місячний заробіток ОСОБА_1 становить 16416 грн 78 коп., тобто, розмір заподіяної шкоди є більшим середнього місячного заробітку працівника. Відтак, матеріальна відповідальність покладається на відповідача у розмірі його середнього місячного заробітку - 16416 грн 78 коп.

За таких обставин суд апеляційної інстанції визнає, що оскаржене судове рішення суд ухвалив з порушенням норм процесуального і матеріального права, а тому частково задовольняє апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи, що суд першої інстанції ухвалив оскаржене рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду і ухвалює нове рішення, яким частково задовольнити позов Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН». Стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача на відшкодування шкоди, завданої підприємству, 16416 грн 78 коп.

Відповідно до вимог чч. 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також вирішує питання розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» слід стягнути пропорційно до задоволених вимог судові витрати 2632 грн 66 коп., понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції (1053 грн 46 коп.) та у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (1579 грн 20 коп.).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2018 року скасувати.

Позов Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» (буд. 25, вул. Рябошапка, м. Конотоп, ) на відшкодування шкоди, завданої підприємству, 16416 (шістнадцять тисяч чотириста шістнадцять) грн 78 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» (буд. 25, вул. Рябошапка, м. Конотоп, ) судові витрати 2632 грн 66 коп., понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді: В.І.Криворотенко

О.І.Собина

Дата виготовлення повного судового рішення - 02 липня 2018 року.

Суддя-доповідач О.М.Біляєва