Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 679/106/16-ц

провадження № 61-32612 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Славутському районі,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 січня 2017 року у складі судді Сопронюк О. В. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 29 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Купельського А. В., Спірідонової Т. В., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Славутському районі (далі - відділення виконавчої дирекції Фонду) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 29 жовтня 1985 року сталася дорожньо-транспортна пригода за його участю, унаслідок якої ним було отримано травму - перелом лівої гомілки, що призвело до встановлення йому інвалідності.

У квітні 2005 року комісією фінансового управління Славутської районної державної адміністрації Хмельницької області (далі - фінансове управління Славутської РДА) проведено розслідування нещасного випадку, за наслідками якого 19 квітня 2005 року складено акт розслідування нещасного випадку, що стався 29 жовтня 1985 року о 17 год. 15 хв., та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. На підставі вказаних актів 07 грудня 2005 року Хмельницькою міжрайонною травматолого-офтальмологічною медико-соціальною комісією позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 35 відсотків довічно у зв'язку з виробничою травмою.

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду № 181 від 07 лютого

2006 року «Про призначення страхової виплати потерпілому на виробництві ОСОБА_1.» позивачу призначено щомісячну грошову виплату у зв'язку з частковою втратою професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втрати заробітку у розмірі 196,75 грн, починаючи з 07 грудня 2005 року та довічно.

Визначаючи розмір щомісячної грошової виплати, відділення виконавчої дирекції Фонду виходило з довідки фінансового управління Славутської РДА від

08 грудня 2005 року № 327, долученої до заяви позивача про призначення страхових виплат, згідно якої його посадовий оклад за серпень-вересень

1985 року становив 160 крб.

З таким розрахунком він не погоджується, оскільки вважає, що підставою для нарахування йому виплат має бути довідка фінансового відділу Славутського районного виконкому від 21 березня 1986 року, що зберігається у його пенсійній справі, відповідно до якої, крім посадового окладу, йому у жовтні 1985 року виплачено премію за ІІІ квартал 1985 року в сумі 80,00 крб, яку відповідач безпідставно не витребував.

Посилаючи на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив визнати протиправною (незаконною) та скасувати постанову відділення виконавчої дирекції Фонду № 181 від 07 лютого 2006 року «Про призначення страхової виплати потерпілому на виробництві ОСОБА_1.» у частині визначення розміру щомісячних страхових виплат та зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду провести перерахунок щомісячних страхових виплат з 01 січня 2013 року.

Рішенням Нетішинського районного суду Хмельницької області від 24 січня

2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що середньомісячну заробітну плату для призначення ОСОБА_1 страхової виплати було обчислено за його згодою, викладеною у заяві від 31 січня 2006 року, відповідно до пункту 2 Положення про обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 14 вересня 2004 № 66 (далі - Положення), та на підставі поданої ним довідки фінансового управління Славутської РДА № 237 від 08 грудня 2005 року про середню заробітну плату (дохід), що свідчить про необгрунтованість тверджень про неурахування при обчисленні середньомісячної заробітної плати премії, оскільки у поданій позивачем довідці такі дані відображено не було.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Нетішинського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволення позову ОСОБА_1 обгрунтовано виходив з того, що подавши до відділення виконавчої дирекції Фонду заяву від 31 січня

2006 року про призначення страхових виплат, позивач погодився з тим, що обчислення його середньомісячної плати для розрахунку страхових виплат буде проведено відділенням виконавчої дирекції Фонду із застосуванням спеціального порядку, передбаченого пунктом 2 Положення, тобто на підставі наданої ним довідки про середню заробітну плату (дохід) № 327 від 08 грудня 2005 року, виданої фінансовим управлінням Славутської РДА, яка містила дані про його заробітну плату за два місяці перед настанням нещасного випадку на виробництві. Ураховуючи, що про існування довідки Славутського районного фінансового відділу від 21 березня 1986 року позивач був обізнаний починаючи 1986 році, коли оформляв пенсію, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною (незаконною) та скасування постанови відділення виконавчої дирекції Фонду № 181 від 07 лютого 2006 року.

У вересні 2017 року надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, у якій заявник просив скасувати рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 січня 2017 року і ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від

29 серпня 2017 року, та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених ним позовних вимог.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що висновки судів про правомірне неврахування відділенням виконавчої дирекції Фонду при обчисленні середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 для розрахунку страхових виплат даних про його додаткову заробітну плату за ІІІ квартал 1985 року суперечать Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1266 від 26 вересня 2001 року, згідно якого середня заробітна плата застрахованої особи обчислюється виходячи з нарахованої заробітної плати за всіма видами виплат, які включають як основну, так і додаткову заробітну плату. Зазначив, що на дату звернення до відділення виконавчої дирекції Фонду із заявою про призначення страхових виплат, він не міг самостійно одержати від роботодавця довідку про середню заробітну плату у зв'язку з ліквідацією установи, а тому отримати таку довідку мав безпосередньо відповідач направивши відповідний запит, чого не здійснив. Крім того зауважив, що твердження про його обізнаність щодо існування відмінної, від урахованої відповідачем при призначення страхових виплат, довідки починаючи з 1986 року є безпідставними, оскільки на дату призначення пенсії він не міг самостійно пересуватися та потребував сторонньої допомоги.

У жовтні 2017 року надійшли заперечення (відзив) відділення виконавчої дирекції Фонду на касаційну скаргу, обгрунтовані тим, що у відповідача відсутні правові підстави для перерахунку ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати, оскільки Славутська районна державна адміністрація є правонаступником виконавчого комітету Славутського райвиконкому, структурною одиницею якого був фінансовий відділ, що свідчить про те, що довідку № 237 від 08 грудня

2005 року видано уповноваженою особою. Крім того нарахування позивачу премії за ІІІ квартал 1986 року не відображено у фонді оплати праці за серпень-вересень 1986 року, що свідчить про неможливість урахування такої при визначенні середньої заробітної плати для страхових виплат за зазначені місяці.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

31 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частин першої 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваних судових рішень у межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції) визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма закріплена в частині першій статті 19 чинного ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII.

Відповідно до частини першої статті 17 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини другої цієї статті).

Суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Преамбулою Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції чинній на дату прийняття оспорюваної постанови відділення виконавчої дирекції Фонду, далі - Закон 1105-XIV) передбачено, що цей Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві (далі - страхування від нещасного випадку).

Згідно частини першої, другої статті 4 Закону № 1105-XIV страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків - некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням. Фонд соціального страхування від нещасних випадків є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також емблему, яка затверджується його правлінням.

Одними із принципів соціального страхування, відповідно до приписів пункту 4 частини першої статті 5 вказаного Закону, зокрема, є державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.

Відповідно до частини першої, другої статті 36 Закону № 1105-XIV Фонд соціального страхування від нещасних випадків розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім'ї та їх строки або обгрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Безпосереднє управління Фондом соціального страхування від нещасних випадків здійснюють його правління та виконавча дирекція (частина друга статті 16 Закону № 1105-XIV).

Відповідно до статті 18 Закону № 1105-XIV виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду, проводить свою діяльність від імені Фонду у межах та в порядку, що визначаються його статутом і Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах та містах обласного значення. Управління та відділення виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Отже, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань є суб'єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 18 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб із суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами про скасування постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Славутському районі у частині визначення розміру щомісячних страхових виплат, та зобов'язання здійснити перерахунок щомісячних страхових виплат, що свідчить про фактичну незгоду позивача з рішенням суб'єкта владних повноважень.

Ураховуючи функції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та зміст положень вищезазначених норм процесуального права, спірні правовідносини мають ознаки публічно-правових за предметним та суб'єктним складом, а отже, підлягають розгляду за правилами КАС України.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верхового Суду, викладеними у постановах від 04 квітня 2018 року у справі

№ 280/1539/15-ц (провадження № 14-87цс18) та від 25 квітня 2018 року у справі

№ 360/1438/16-а (провадження № 11-350апп18).

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду приходить до висновку, що позов

ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Славутському районі про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до змісту частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, та відповідно до повноважень суду касаційної інстанції в порядку частини першої статті 414 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частини першої статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись статями 255, 256, 400, 402, 409, 414, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 січня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 29 серпня

2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Славутському районі про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії закрити.

Повідомити ОСОБА_1, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик