Постанова

Іменем України

29 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 636/1374/16-ц

провадження № 61-8361св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

ОлійникА. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 13 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Піддубного Р. М., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення компенсації вартості частки спільного майна подружжя.

В обгрунтування позову зазначив, що він подав позов про розірвання шлюбу із відповідачем, за час перебування у якому сторонами придбано майно на суму 61 300,00 грн та в інтересах сім'ї внесено кошти на депозитний рахунок. Враховуючи, що спірне майно є спільною сумісною власністю, розподіл якого є неможливим у добровільному порядку, а частки подружжя є рівними, просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості частки спільного майна подружжя, до складу якого входить: автомобіль марки «DAEWOO LANOS», валютний депозитний рахунок у сумі 2 000,00 доларів США, кондиціонер «Akira/4», морозильна камера марки «НОРД» 156/100, пральна машина «Samsung», бойлер, мікрохвильова піч, скутер «DIO», хлібопіч, обігрівач, у загальному розмірі 84 995,00 грн та стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 26 травня 2017 року в позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не порушував питання про поділ спільного майна, придбаного у шлюбі, та визнання за ним права власності, а лише щодо стягнення компенсації майна, проте перебування такого майна у спільній сумісній власності позивачем не доведено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 26 травня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Поділено спільно набуте майно подружжя, визнавши право власності за ОСОБА_4 на: - скутер DIO вартістю 6 000,00 грн; - хлібопіч вартістю 800,00 грн; - обігрівач вартістю 600,00 грн; - мікрохвильову піч вартістю 900,00 грн, а всього на суму 8 300,00 грн; за ОСОБА_5 на: - кондиціонер «Akira/4» вартістю 2 500,00 грн; - морозильну камеру марки «НОРД» 156/100 вартістю 3 200,00 грн; - пральну машину «Samsung» вартістю 2 500,00 грн; - бойлер вартістю 1 500,00 грн, а всього на суму 9 700,00 грн та автомобіль марки «DAEWOO LANOS» 2007 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 вартістю 66 180,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості частки у спільному майні у сумі 33 790,00 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що поза увагою суду першої інстанції залишилося уточнення до позову про визнання майна спільною сумісною власністю, у яких позивач просив поділити майно порівну і стягнути на його користь компенсацію. Обидві позовні заяви обгрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і придбали майно, яке є спільною сумісною власністю і яке підлягає поділу в рівних частках між сторонами. Відсутність доказів, за які кошти набуте спірне майно, не є підставою для відмови в позові, оскільки відповідачем не доведено, що це майно набуте за кошти, які належали їй особисто.

У грудні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

23 лютого 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_5

У березні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки позивач не заявляв вимоги про поділ майна, а лише просив стягнути грошову компенсацію.

Суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог, здійснивши поділ майна між подружжям та залишив поза увагою той факт, що стягнення грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення іншим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Чугуєві Чугуївського міського районного управління юстиції Харківської області між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5 27 червня 2006 року зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 124 (а.с. 7).

За час шлюбу сторонами придбано майно, а саме: автомобіль марки «DAEWOO LANOS», 2007 року випуску, кондиціонер, морозильна камера, пральна машинка, бойлер, мікрохвильова піч, скутер, хлібопіч, обігрівач.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції виходив з вимог позову, які було уточнено позивачем, про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, а також з того, що позивач надав згоду на виплату йому компенсації вартості майна, однак не надав свого варіанту поділу майна, тому суд взяв до уваги запропонований відповідачем варіант поділу майна.

Апеляційний суд при поділі майна подружжя виходив з його вартості на час розгляду справи, яку було надано позивачем.

Щодо вартості автомобіля, то суд надав перевагу його оцінці, наданій відповідачем, вказавши, що вона проведена в результаті огляду автомобіля із врахуванням зносу, тоді як оцінка автомобіля, надана позивачем, без його огляду.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, Верховний Суд дійшов висновку про відхилення доводів касаційної скарги про вихід апеляційним судом за межі позовних вимог, оскільки вони не відповідають матеріалам справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не здійснює оцінки чи переоцінку доказів у справі.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд, із урахуванням встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, дійшов висновку, що суд відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України 2004 року дослідив усі докази у справі в їх сукупності та надав їм належну оцінку, виконав усі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливає та є власним тлумаченням обставин справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В.О. Кузнєцов

Г.І. Усик