Справа № 362/3142/18
Провадження 2/362/1845/18
У х в а л а

"14" червня 2018 р. суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Кравченко Л.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права на майно в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

13.06.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Перевіривши вказану позовну заяву вважаю, що вона не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

В силу вимог п. 9,10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Однак, в порушення вищевказаних вимог до позову, позивачем не надано розрахунку суми судових витрат та доказів того, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Зі змісту позову вбачається, що позивачем заявлено одну вимогу немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру (про визнання права власності).

Положеннями п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

У позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна ( п. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України).

Однак, в порушення вимог до порядку визначення ціни позову, позивачем не обґрунтовано визначено ціну позову, оскільки вартість живого будинку не підтверджена належним звітом про його оцінку, що в свою чергу ставить під сумнів правильність сплати позивачем судового збору.

Ставки судового збору та порядок його сплати визначений Законом України «Про судовий збір».

У відповідності до положень ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу окремо.

Так відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Однак позивачами, в порушення вимог Закону України «Про судовий збір» не долучено до матеріалів справи квитанцій про сплату судового збору щодо позовної вимоги немайнового характеру.

При цьому суд зауважує, що вимога позивача про забезпечення доказів, що визначена ст. 116 ПК України має бути оформлена відповідною заявою, форма та змісті якої визначена положеннями ст.117 ЦПК України та оплачена судовим збором, у розмірі, встановленому законом.

Крім того, на думку суду, вимога позивача про витребування доказів (спадкової справи) має бути оформлена ним у відповідності до положень ст. 84 ЦПК України, яка визначає порядок витребування доказів.

В силу вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Однак, позивач зазначаючи, що померлий батько (спадкодавець) перебував у шлюбі з відповідачкою, що земельна ділянка та житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, не долучає до матеріалів справи доказів даних обставин.

Разом з тим, матеріали позову не містять жодного доказу щодо існування житлового будинку, що є предметом даного спору.

В силу вимог ч. 1 ст. ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однак, позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання за нею права власності на частку спірного житлового будинку, не надає судові доказів порушення або не визнання його права. Так, в матеріалах справи міститься лише інформація про звернення позивача з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Проте, позивач не долучає до матеріалів справи доказів відмови нотаріуса в оформленні спадкових прав, що є передумовою звернення до суду з позовом.

Крім того, позивачем не вказано чи є інші спадкоємці майна померлого, права та інтересів яких може стосуватись прийняте в справі рішення та які мають бути залучені до участі в справі.

Разом з тим, зі змісту позову та його назви вбачається, що позивач зазначає про намір визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права на майно в порядку спадкування за законом, однак прохальна частина позову містить лише вимогу про визнання права власності.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, позовна заява підлягає залишенню без руху.

Керуючись статтями 175-177, 185 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права на майно в порядку спадкування за законом залишити без руху та надати строк для усунення зазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Розяснити, що у разі не усунення недоліків у встановлений в ухвалі строк, позовна заява буде вважатись неподаною та повертається позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.М.Кравченко