Справа № 489/5056/18
Номер провадження 2/489/2327/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання - Супрун Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з позовом, яким просила визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1.

Вказувала, що відповідач - її донька, хоча і зареєстрована, проте тривалий час за вказаною адресою не проживає, не бере участі у утриманні житла, не сплачує комунальні послуги. Також, позивач зазначила, що реєстрація відповідача у будинку не дає їй можливості реалізовувати своє право власності належним чином.

14.09.2018 року Ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач, згідно заяви, просила про розгляд справи без її участі, підтримала вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Своїм правом на подання відзиву не скористався.

Згідно Ухвали проводиться заочний розгляд справи.

Встановивши фактичні обставини, з'ясувавши взаємовідносини, які склались між сторонами, дослідивши надані докази, суд виходить з такого.

Житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування від 13.07.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Сіряковою О.В., належить на праві власності ОСОБА_1.

Відповідно до Будинкової книги, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована відповідач - ОСОБА_2

Відповідно до акта про не проживання, складеного сусідами сторін за вказаною адресою - ОСОБА_4, ОСОБА_5, у будинку АДРЕСА_1, відповідач фактично не проживає з 2003 року, її особистих речей в помешканні немає.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном.

Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ).

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.

З огляду на викладене судом встановлено, що відповідач не мешкає за вказаною адресою близько п'ятнадцяти років, її реєстрація за вищевказаною адресою чинить позивачу перешкоди у розпорядженні її власністю, чим обмежує її право власності.

Отже, вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку, належного позивачу, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки її порушене право підлягає захисту у обраний нею спосіб.

Керуючись ст.ст. ст. 4, 19, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням житлового будинку АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, серія та номер паспорта НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1;

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1.

Повний текст рішення складено 04.12.2018 року.

Суддя Н.С. Тихонова