Справа № 510/1790/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.18 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла 12.02.1959р.; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер 13.06.1988р.; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер 22.07.2004р.; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_7 померла 29.03.2004р.; копія заповіту від 17.06.1958р., складеного на імя ОСОБА_5; копія витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.09.2007р.; копія свідоцтва про право власності від 11.02.1961р.; копія договору купівлі-продажу від 14.03.2015р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Інтернаціональна, 30 в м.Рені Одеської області, оформленого на імя ОСОБА_4; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 15.08.2018р.;

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1, діючий через свого представника ОСОБА_3, звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача ОСОБА_2, зазначивши, що 14.03.2015 р. між ним та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про купівлю належного йому житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Інтернаціональна, № 30 в м.Рені Одеської області - за 75 000 грн. 14.03.2015р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав документи на житловий будинок із надвірними спорудами. У майбутньому відповідач пообіцяв позивачу засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку.

Після вчинення правочину позивач організував догляд за придбаною нерухомістю, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідача, однак ОСОБА_2 від посвідчення договору ухилявся, на прохання позивача про зустріч не реагував, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідач пояснив, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (14.03.2015р.) він не рахувався зареєстрованим власником спірного майна, а фактично володів ним, право власності на будинок було зареєстровано за його бабусею ОСОБА_4, яка склала заповіт на імя батька відповідача ОСОБА_5 В даний час і бабуся і батько відповідача померли, спадкоємцем після смерті батька став відповідач, який прийняв спадщину на майно, що за життя фактично належало його батькові, але володів ним без оформлення необхідних правовстановлюючих документів. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачу було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір купівлі-продажу від 14.03.2015р. було укладено від імені продавця, який на той час не був оформлений власником обєкту продажу. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул.Інтернаціональній, № 30 в м. Рені, він не знав і не міг знати про те, що ОСОБА_2 не мав права на відчуження нерухомості, у звязку із тим, що він, а до нього і його батько належним чином не оформили право власності на нерухомість (не зареєстрували її належним чином у відповідних органах). Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість як добросовісним набувачем.

Як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідач ОСОБА_2 продав, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами по вул.Інтернаціональній, № 30 в м.Рені за 75 тис. грн. 14.03.2015р. позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав позивачу документи на житловий будинок (які були в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок за позивачем як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії КЕ №890276, виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 16.12.1997р., картка ФО-ПП 285270718) право власності на:

-житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул.Інтернаціональна, № 30 в м. Рені Одеської області ( який складається в цілому з житлового будинку літ.А загальною площею 37,10 кв.м., житловою площею 28,60 кв.м., підсобною площею 8,50 кв.м., літньої кухні літ. В, огорожі 1-2),

що рахувався оформленим за ОСОБА_4, померлою 12.02.1959 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник