Справа №359/3467/17
Провадження №2/359/247/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю відповідача ОСОБА_3,

за участю представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без укладення шлюбу та визнання авто-мобіля обєктом особистої приватної власності позивача,

встановив:

В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та посилаєть-ся на те, що протягом листопада 2014 року лютого 2016 року він проживав з ОСОБА_3 однією сімєю без укладення шлюбу. Вони мали намір емігрувати в США. Тому 30 жовтня 2015 року ОСОБА_1 продав його автомобіль марки «Volkswagen Tiguan». Водночас, у звязку з проблемами в оформлені сторони були вимушені повернутись в Україну. 6 листопада 2015 року за особисті грошові кошти, отримані від продажу вказано-го автомобіля, позивач придбав автомобіль марки «Volkswagen Passat». Ця обставина свід-чить про те, що автомобіль є обєктом особистої власності позивача. Однак автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_3 Тому ОСОБА_1 просить суд встановити факт проживання його та відповідача однією сімєю без укладення шлюбу, а також визнати за позивачем право власності на автомобіль марки «Volkswagen Passat».

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримують позов та наполягають на його задоволенні.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що відповідач ніколи не проживав з ОСОБА_1 однією сімєю. Вони перебували виключ-но у ділових партнерських відносинах. Крім того, автомобіль марки «Volkswagen Passat» має навіть червоний колір. Ця обставина свідчить про те, що він придбавався саме для відповідача, а не ОСОБА_1 Тому ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 просять суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких під-став.

Відповідно до ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної влас-ності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які про-живають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що вона познайо-милась з ОСОБА_3, коли вони проживали в м. Луганську. Пізніше вони переїхали до м. Києва, де ОСОБА_3 вдруге вийшла заміж та разом з її чоловіком проживала у будинку в с. Чубинське Бориспільського району. Після розірвання шлюбу вона про-довжувала проживати в цьому ж будинку. ОСОБА_3 мала намір заснувати комерцій-ний проект «Вулиця марципанів» та у звязку з цим познайомилась з ОСОБА_1 На той час він займався обміном валют та неодноразово допомагав ОСОБА_3 та ОСОБА_6 обміняти валюту. ОСОБА_1 ніколи не проживав з ОСОБА_3 однією сімєю, тим більше в її будинку у с. Чубинське Бориспільського району. Між ними існу-вали суто ділові відносини. ОСОБА_1 постійно зустрічався з різними жінками. Зокрема, протягом січня березня 2016 року він навіть проживав в квартирі ОСОБА_5

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що він познайомився з ОСОБА_3, коли вона переїхала жити в с. Чубинське Бориспільського району. Її син навчався в тій самій школі, що і дитина ОСОБА_7 У звязку з цим вони познайомились ще ближче. ОСОБА_3 неодноразово запрошувала ОСОБА_7 в гості. Два роки тому вона познайомила ОСОБА_7 з ОСОБА_1 Вона представила його «Олександром», а не її чоловіком. ОСОБА_7 ніколи не бачив, щоб ОСОБА_1 приходив у школу або на бать-ківські збори.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що він є кумом пози-вача. Він стверджує що протягом 2014 року ОСОБА_1 постійно проживав з ОСОБА_3 однією сімєю в її будинку у с. Чубинське Бориспільського району. Водночас, достовірність цих показань спростовується показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Крім того, з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ОК №098668 від 2 грудня 2014 року вбачається, що тільки в грудні 2014 року ОСОБА_3 розірвала шлюб з ОСОБА_9 Ця обставина виключає навіть потенційне проживання її однією сімєю з ОСОБА_1 в листопаді 2014 року. Крім того, з копії свідоцтва про шлюб серії 1-БК №315221 від 17 березня 2016 року вбачається, що вже в березні 2016 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_10 Ця обставина свідчить про те, що на початку 2016 року він також не міг проживати однією сімєю з ОСОБА_3 У свою чергу, в березні 2017 року ОСОБА_3 уклала шлюб з громадянином США Патріком Давідом Макнамарою. Протягом 2015 2016 року він щомісячно пересилав їй грошові кошти в розмірі 1000 доларів США. Ця обставина свідчить про те, що у вказаний період часу ОСОБА_3 не перебувала на утриманні ОСОБА_1 Крім того, з виписки з особового рахунку ОСОБА_3 вбачається, що в грудні 2014 року ОСОБА_1 перерахував їй грошові кошти в розмірі 50000 гривень в рахунок погашення боргу за договором позики. Ця обставина беззаперечно виключає наявність між ними прав та обовязків подружжя.

Дійсно, з квитанцій (а.с.41-49) вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово перерахо-вував ОСОБА_3 грошові кошти: в березні 2015 року в розмірі 1400 гривень, в серпні 2015 року в розмірі 160 гривень, в січні 2016 року в розмірі 32000 гривень, в лютому 2016 року в розмірі 1400 гривень, в березні 2016 року в розмірі 2700 гривень, в червні 2016 року в розмірі 875 гривень та у вересні 2016 року в розмірі 5000 гривень. Крім того, 23 лютого 2015 року ОСОБА_3 уклала з ТОВ «МКС РЕС» договір купівлі-продажу квартири (а.с.51-52), за яким вона придбала квартиру АДРЕСА_1 за ціною 450250 гривень. З виписки з банків-ського рахунку ОСОБА_1 (а.с.53) вбачається, що у виконання вказаного договору він сплатив на користь ТОВ «МКС РЕС» грошові кошти в загальному розмірі 375250 гривень.

Водночас, сама по собі сплата цих грошових коштів зовсім не свідчить про те, що в період часу ОСОБА_1 проживав з ОСОБА_3 однією сімєю. Навпаки, ОСОБА_1 навіть не заявив вимогу про поділ квартири. Ця обставина свідчить про те, що він не сприймає цей обєкт нерухомого майна ні своєю власністю, ні спільною сумісною влас-ністю сторін.

З огляду на це суд вважає, що підстави для встановлення факту проживання пози-вача та ОСОБА_3 однією сімєю без укладення шлюбу відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги ОСОБА_1 належить відмовити.

Як розяснив Верховний Суд України, якщо при вирішенні спору суд встановить, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї, то договір купівлі-продажу відповідно до ст.ст.217, 235 ЦК України визнається недійсним лише в частині, що стосу-ється покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що наприкінці жовтня 2015 року ОСОБА_1 продав його автомобіль марки «Volkswagen Tiguan». На початку листопада 2015 року, тобто через тиждень, за грошові кошти, отримані від продажу автомобіля, ОСОБА_1 придбав інший автомобіль марки «Volkswagen Passat».

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що на початку листопада 2015 року він возив ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на автомобільний ринок для прид-бання автомобіля. Позивач самостійно вибирав автомобіль для власного користування. ОСОБА_3 взагалі не приймала участь ні у виборі автомобіля, ні в обговоренні такого вибору. Всі рішення приймав виключно ОСОБА_1 самостійно. Тому ОСОБА_7 здиву-вався, коли він дізнався про те, що автомобіль «Volkswagen Passat» був оформлений на ОСОБА_3

Крім того, з копії довідки ТСЦ №8045 РСЦ МВС в м. Києві №68/8045 від 10 лютого 2017 року (а.с.7), а також копій розписок (а.с.30-31) вбачається, що, дійсно, 30 жовтня 2015 року ОСОБА_1 відчужив у власність ОСОБА_11 автомобіль марки «Volkswagen Tiguan», за що ОСОБА_11 сплатив ОСОБА_1 грошові кошти в роз-мірі 320000 гривень. Як вбачається з копії довідки-рахунку серії ААЕ №197045 від 6 листопада 2015 року (а.с.8), оформленої через тиждень, автомобіль марки «Volkswagen Passat» був придбаний за ціною 319120 гривень.

Ретельний аналіз цих обставин свідчить про те, що автомобіль марки «Volkswagen Passat» придбавався виключно за грошові кошти ОСОБА_1 та для його особистого користування. На спірні правовідносини не поширюється п.3 ч.1 ст.57 СК України. Тому у виконання п.3, п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд розяснив представнику позивачу ОСОБА_2 право подати заяву про зміну предмета позову: а саме, заявити вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля в частині покупця та визнання за його довірителем права власності на автомобіль. Однак представник позивача ОСОБА_2 кате-горично відмовився від вжиття цього процесуального заходу.

З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання автомобіля марки «Volkswagen Passat» обєктом особистої власності ОСОБА_1 відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги йому належить відмовити також.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони про-порційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 3831 гривні 20 копі-йок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.1). Водночас, у задоволенні предяв-леного ним позову відмовлено в повному обсязі.

З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування ОСОБА_1 витрат на оплату судового збору відсутні.

Керуючись п.1 ч.1, ч.3 ст.258, ч.1-ч.2, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без укладення шлюбу та визнання автомобіля обєктом особистої приватної власності позивача відмовити.

Рішення суду складено в повному обсязі 22 червня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення його в повному обсязі.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_12