04.12.2018 Справа № 380/1645/18
Провадження по справі № 2/380/613/18
УХВАЛА

Іменем України

4 грудня 2018 року суддя Тетіївського районного суду Київської області Косович Т.П., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, який вона подала до Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, треті особи ОСОБА_2, акціонерне товариство «ВТБ БАНК», про виключення майна з опису та звільнення його з-під арешту. Просить до розгляду справи по суті зупинити продаж арештованого майна житлового будинку у комплексі з магазином, загальною площею 167,40 кв.м., розташованого в м. Тетієві, по вул. Академіка Байраківського ( раніше Будьонного), 9, посилаючись на те, що вона не є боржником у виконавчому провадженні № 44805056, в рамках якого Тетіївським РВ ДВС здійснено опис та накладено арешт на дане майно, житловий будинок у комплексі з магазином в м. Тетієві, по вул. Академіка Байраківського ( раніше Будьонного), 9 є її особистою приватною власністю, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд розглядає заяву у відсутність сторін в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши матеріали поданої заяви, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви з наступних підстав.

Так, відповідно дост. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

П.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказує, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

П. 4 вказаної постанови передбачає, що суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Тетіївського РУЮ відкрито виконавче провадження № 44805056 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 боргу за виконавчим листом Тетіївського районного суду № 2-513 від 07.12.2010 року. 12.06.2018 року винесено постанову про опис та арешт майна боржника, де, крім іншого, здійснено опис та накладено арешт на житловий будинок у комплексі з магазином в м. Тетієві, по вул. Академіка Байраківського ( раніше Будьонного), 9. На вимогу ч. 4 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» 10.07.2018 року для визначення

ринкової вартості описаного майна та подальшої його реалізації на прилюдних торгах призначено субєкта оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 року № 2831/5, реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавець у строк не пізніше п'яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім шістнадцятим пункту 2 розділу 2 Порядку.

Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною).

Як вбачається з матеріалів клопотання, позивачем ОСОБА_1 не обґрунтовано захід забезпечення позову у вигляді зупинення продажу арештованого майна житлового будинку у комплексі з магазином, загальною площею 167,40 кв.м., розташованого в м. Тетієві, по вул. Академіка Байраківського ( раніше Будьонного), 9, зокрема, не додано доказів того, що дане майно передано на реалізацію, а отже не доведена стадія продажу арештованого майна, що унеможливлює його зупинення, оскільки неможливо зупинити продаж, який не відбувається.

Крім того, позивачем не доведено, що вона не є боржником у виконавчому провадженні № 44805056, в рамках якого Тетіївським РВ ДВС здійснено опис та накладено арешт на житловий будинок у комплексі з магазином в м. Тетієві, по вул. Академіка Байраківського ( раніше Будьонного), 9, оскільки з виконавчого листа Тетіївського районного суду № 2-513 від 07.12.2010 року вбачається солідарне стягнення боргу з ОСОБА_2 та ОСОБА_1

А тому, зважаючи на суть та обсяг позовних вимог, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не наведено доказів на обґрунтування забезпечення позову та не доведено реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову провиключення майна з опису та звільнення його з-під арешту.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149, 151, 153, 354 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову,

ухвалив :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п?ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя : Т.П.Косович