1Справа № 335/9546/18 2/335/2363/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Геєць Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Ровенської В.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2, до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №4109, виданий 23.09.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 87275,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 23.09.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 видано виконавчий напис № 4109 про стягнення з позивача, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в сумі 87275,07 грн. відповідно до умов кредитного договору № ZPJ0SE00000005 від 20.04.2006 року. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з тим, що він не має жодних непогашених кредитних зобов'язань перед відповідачем, виконавчий напис здійснений внаслідок грубих порушень та зловживань правами з боку відповідача, сума заборгованості, яка вказана нотаріусом у виконавчому написі, не відповідає фактичній, тобто не є безспірною, крім того, виконавчий напис здійснений з грубим порушенням вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, Постанови КМ України від 29.06.1999р. N91172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Відповідно до письмових заперечень відповідача викладених у його відзиві на позовну заяву, відповідач просить відмовити позивачуу задоволенні його позову, посилаючись на те, що у приватного нотаріуса були наявні всі правові підстави для вчинення виконавчого напису, та діючим порядком вчинення виконавчих дій не передбачено обовязкове надання нотаріусу для вчинення виконавчого напису за кредитним договором будьяких інших, не передбачених чинним законодавством, документів, а також й обовязкове витребування нотаріусом інших документів або пояснень сторін. Крім того, у випадку відсутності представника АТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні, розглянути справу за відсутності представника банку.

Ухвалою суду від 17.08.2018 року відкрито провадження по справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.09.2018 року закрито підготовче провадження по справі, та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, згідно письмового відзиву просив справу розглянути за відсутністю представника банку.

Третя особа, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Представник третьої особи - Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.04.2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № ZPJ0SE00000005.

23.09.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 видано виконавчий напис № 4109 про стягнення з позивача, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в сумі 87275,07 грн. відповідно до умов кредитного договору № ZPJ0SE00000005 від 20.04.2006 року.

Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

Зважаючи на те, що сторонами не заявлялося клопотання про витребування у приватного нотаріуса копій документів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис нотаріуса, однак сам виконавчий напис містить вказівку на те, що його вчинено на підставі Постанови Кабінету міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», дає підстави стверджувати, що оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості не входять до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не можуть підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем.

Крім того, безумовним фактом, який свідчить про небезспірність заборгованості за кредитним договором, є та обставина, що у суді перебував спір з приводу розміру наявної заборгованості.

Так, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPJ0SE00000005 від 20.04.2006 року, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 14 січня 2016 року у задоволенні позову було відмолено.

Таким чином, оскаржуваний виконавчий напис вчинено за договором, за яким право вимоги виникло, ще 8 років тому, в 2007 році, що свідчить про порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки відповідачем пропущений строк, на протязі якого він міг звернутися із заявою про вчинення виконавчого напису.

Нарахування та стягнення до сплати суми пені за період з 2006 року по 2016 року, тобто понад 10 років, здійснено в порушення приписів ст.ст. 256-258 ЦК України, які встановлюють строки позовної давності щодо вимог про стягнення основної суми заборгованості та пені.

Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Згідно змісту виконавчого напису, пеня в сумі 62574,01 грн. нарахована за період з 20.04.2006 року по 26.07.2016 року, при цьому, виконавчий напис вчинений 23.09.2016 року, тобто з порушенням річного строку позовної давності щодо вимог про стягнення суми пені.

Крім того, договір кредиту № ZPJ0SE00000005 від 20.04.2006 року, оформлювався в простій письмовій формі, при виданні виконавчого напису порушено п. 1 «Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, згідно з приписами якого виконавчий напис здійснюється на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди.

Також, з виконавчого напису не вбачається на яку саме суму простроченого платежу здійснено нарахування пені (відсоток від суми заборгованості). Як вбачається виконавчий напис було здійснено виключно на підставі довідки відповідача про стан заборгованості станом на 26.07.2016 року, однак на цю дату вже спливли всі граничні строки для звернення за стягненням, як основної заборгованості, так і пені, крім того, відповідачу вже було відмовлено у стягненні заборгованості в судовому порядку та таке рішення суду набрало законної сили. Отже, відповідач не представив нотаріусу ані оригіналу нотаріально посвідченої угоди, ані належних доказів існування заборгованості чи її безспірності.

На підставі викладеного, з урахуванням того, що заборгованість по кредиту має спірний характер, а відтак, виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 № 4109, виданий 23.09.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № ZPJ0SE00000005 від 20.04.2006 року необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ПАТ КБ «Приватбанк» необхідно стягнути на користь позивача 704,80 гривень судового збору.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2, до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 № 4109, виданий 23 вересня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» за кредитним договором № ZPJ0SE00000005 від 20.04.2006 року грошових коштів у сумі 87275,07 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (, вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.В.Геєць