Справа № 419/2228/18
Провадження № 2/419/503/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Іванової О. М.,

при секретарі Шапка О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

23.08.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

У підготовче судове засідання призначене на 11.10.2018 року о 16:40 год., та у відкриті судові засідання призначені на 31.10.2018 року о 09:00 год, 14.11.2018 року о 09:00 год. позивач ОСОБА_1 не зявилася, про причину неявки суд не повідомила, хоча була належним чином сповіщена про дату, час і місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд, застосувавши норми ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України дійшов висновку про те, що позивач будучи повідомлений про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився до суду.

Причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду, а позивач, при цьому і не з`являвся в судове засідання, і не використав передбачене законом право на процесуальне представництво в суді, що кореспондується з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-24063 ск 15.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Так, Європейський суд з прав людини відхиляє скаргу заявника на порушення права доступу до суду, якщо він не виявив належної зацікавленості у розгляді своєї справи (остаточне рішення у справі «Каракуця проти України» від 16.05.2017), про що, зокрема, свідчить те, що він не звертався до суду за інформацією щодо її стану розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини 23.08.2018 року. Протягом всього часу розгляду справи, позивач жодного разу не з`явилась до суду та не виявила належної зацікавленості у розгляді своєї справи, що суд розцінює як зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись ст. 223, 257 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_1, що після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, вона має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Головуючий О. М. Іванова