Ухвала

03 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 152/1809/17

провадження № 61-47491ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, пов'язаної з бездіяльністю органів досудового розслідування, третя особа - Головне управління Національної поліції у Вінницькій області,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до Державної казначейської служби України про стягнення шкоди, пов'язаної з бездіяльністю органів досудового розслідування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 липня 2011 року ОСОБА_1 був побитий односельчанами і йому було заподіяно середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

В 2015 році судом було зобов'язано слідчого Шаргородського відділення поліції внести відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань, в результаті чого було відкрито кримінальне провадження

№ 0000184 від 15 травня 2015 року. Досудове розслідування проводив слідчий Шаргородського В П ОСОБА_2

На численні скарги до ГУНП у Вінницькій області слідчий ніяким чином не реагував, ухилявся від спілкування з позивачем та проведення слідчий дій в рамках кримінального провадження.

В серпні 2017 року під час розгляду скарги на бездіяльність слідчого слідчим суддею встановлено, що жодних вказівок слідчому від ГУНП у Вінницькій області не надходило, тоді як в листах-відповідях позивачеві вказували, що в рамках кримінального провадження тривають слідчі дії і провадження знаходиться на контролі у слідчого управління ГУНП у Вінницькій області.

Посилаючись на те, що досудове розслідування триває понад шість років, посадовими особами органів поліції порушено вимоги кримінально процесуального закону, що у свою чергу завдало позивачеві моральних страждань, позивач просив суд стягнути з Державної казначейської служби України на свою користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 05 липня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку моральну шкоду, завдану внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування в розмірі 15 000,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна казначейська служба України оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2018 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 05 липня 2018 року скасовано та постановлено нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа - ГУНП у Вінницькій області, про стягнення шкоди, пов'язаної з бездіяльністю органів досудового розслідування відмовлено.

20 листопада 2018 року через засоби поштового зв'язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2018 року та залишити в силі рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 05 липня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що з 01 січня 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 762,00 грн.

Предметом позову у справі № 152/1809/17 є стягнення моральної шкоди, пов'язаної з бездіяльністю органів досудового розслідування, в розмірі 100 000,00 грн.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 176 200,00 грн (1 762,00 грн х 100).

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня

2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки, постанову апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2018 року прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, пов'язаної з бездіяльністю органів досудового розслідування, третя особа - Головне управління Національної поліції у Вінницькій області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило