Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 202/7117/16-ц

провадження № 61-32419св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дітей.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 12 листопада 2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 13 жовтня 2010 року.

За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу діти проживають разом із матір?ю та знаходяться на її утриманні. Згідно рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року ОСОБА_5 сплачує аліменти на утримання дітей в розмірі1/3 частки із усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Діти мають хронічні захворювання, перебувають на диспансерному обліку, тому потребують додаткових витрат на лікування, які ОСОБА_5 добровільно не надає. ОСОБА_6 є інвалідом дитинства.

Посилаючись на те, що позивачкою було понесені витрати на загальну суму у розмірі 32 356,19 грн, з яких на обстеження та лікування дітей у розмірі

16 089,19 грн, на заняття у басейні в спортивній групі для сина та групі здоров'я для дочки у розмірі 10 930,00 грн, на придбання одягу для плавання у розмірі 857,00 грн, на навчання сина у Українсько-Німецькому культурному центрі німецької мови у розмірі 3 400,00 грн, на додаткові заняття сина з математики та української мови у розмірі 1 080,00 грн, а тому ОСОБА_4 просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 додаткові витрати на дітей у розмірі 16 178,09 грн. Стягнути з ОСОБА_5 на свою користь витрати пов?язані з правовою допомогою в розмірі 2 600,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від

18 липня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені додаткові витрати на дітей у розмірі 16 178,09 грн та сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн. Всього стягнуто 16 729,29 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. А тому суд дійшов висновку про стягнення 16 178,09 грн додаткових витрат на дітей, які були понесені позивачкою.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 вересня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18 липня 2017 року в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені додаткові витрати на дітей в розмірі 8 044,60 грн та судовий збір в розмірі 551,20 грн. Всього стягнуто 8 595,80 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що батьки зобов'язані брати участь додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення додаткових витрат на дітей в розмірі 8 044,60 грн, які були понесені позивачкою у зв?язку з хворобою дітей.

22 вересня 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року та залишити в силі рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18 липня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що витрати понесені позивачкою для займання дітьми плаванням в басейні відносяться до додаткових витрат, оскільки ці витрати пов?язані з хворобою дітей.

Суд апеляційної інстанції помилково вважав, що витрати понесені позивачкою на заняття ОСОБА_6 курсами німецької мови, математики та української мови не є додатковими витратами на утримання дітей.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга та матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК Українипередбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Стаття 185 СК України встановлює, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

При цьому позивач повинна довести їх необхідність. Оскільки позивач зазначила про додаткові витрати, пов'язані з особливим станом здоров'я дитини, то саме вона мала б надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини за кордоном.

Отже, суд апеляційної інстанції, вірно застосувавши наведені вище положення СК України, дійшов правильного висновку про те, що стягненню підлягають додаткові витрати які понесені позивачкою у зв?язку з хворобою дітей у загальному розмірі 8 044,60 грн. Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами того, що понесені нею витрати на: зайняття дітей плаванням, придбання відповідного одягу для цього (окуляри та резинова шапочка), курси німецької мови, математики та української мови, викликані саме особливими обставинами (частина перша статті 185 СК України).

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня

2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від

05 вересня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 вересня

2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська