Справа № 445/413/17 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/811/636/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3- ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 04 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Золочівського районного сектору ДМС України у Львівській області, ОСОБА_6 про визнання права користування житловим будинком та реєстрацію місця проживання,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_5 про визнання права користування житловим будинком та реєстрацію місця проживання.

Позов мотивовано тим, що 02 жовтня 1982 був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Від шлюбу у них народилося двоє дітей які на даний час є повнолітніми.

13 січня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був розірваний.

Після одруження ОСОБА_2 переїхала жити до відповідача в будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, де на даний час проживають разом з повнолітніми дітьми.

З часу вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за спірною адресою постійно проживають і користуються, як члени сім»ї, житловим будинком, оплачують всі витрати пов»язані з утриманням будинку, зробили ремонт за власні кошти.

Відповідач відмовляється зареєструвати їх за місцем проживання, а також намагається виселити їх, перешкоджає проживанню різними способами з різних причин.

З урахуванням зазначених обставин позивачі на підставі ст.405 ЦК України, ст.64,65 ЖК України, просили:

визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право користуватися житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

зобов»язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у реєстрації місця постійного проживання, шляхом надання згоди на реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Оскаржуваним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 04 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Золочівського районного сектору ДМС України у Львівській області, ОСОБА_6 про визнання права користування житловим будинком та реєстрацію місця проживання - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилаються на те, що після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 переїхала жити до відповідача у будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, де і на теперішній час проживають разом з повнолітніми дітьми. З часу вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за спірною адресою постійно проживають і користуюся, як члени сім'ї, житловим будинком, оплачують всі витрати пов'язані з утриманням будинку, зробила ремонт в будинку за власні кошти.

Вказують, що на даний час відповідач відмовляється зареєструвати їх за місцем проживання, а також намагається виселити, перешкоджає проживанню в будинку різними способами з різних причин.

Зазначають, що оскільки вони витратили усі свої кошти на ремонт та утримання будинку, не мають іншого житла для проживання і ОСОБА_3 є дочкою власника, а ОСОБА_2 колишньою дружиною, вважають за необхідне визнати за ними право користування даним будинком.

Просять рішення Золочівського районного суду Львівської області від 04 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3- ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_5, ОСОБА_6 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_5, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.38-39).

Як вбачається з Актів обстеження матеріально-побутових умов від 13 лютого 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають у АДРЕСА_1 з 1982 по 2017 рік, але там не зареєстровані. Склад сім'ї ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Згідно зіст.55 Конституції України та положеннями ст.ст.4, 13, 78, 81 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Захист прав у порядку цивільного судочинства - це передбачені законом способи охорони цивільних, житлових, земельних, сімейних чи трудових прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Відповідно до вимогст.64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки.

Право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом також закріплене у ст.405 ЦК України.

Із наявних у матеріалах справи доказів, вбачається, що позивачі проживають у спірному будинку, що не заперечується сторонами. Ними не надано жодних доказів, які б підтверджували факт створення їй перешкод з боку відповідача у проживанні в даному будинку, які власне мав би суд усунути.

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 вказали, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживають у спірному будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказали, що їм відомо зі слів позивачів, що останні здійснюють оплату комунальних послуг.

В суді апеляційної інстанції також підтверджено, що позивачі проживають у спірному будинку і їм не чиниться перешкоди у користуванні житлом.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність порушення у даних правовідносинах права позивачів на житло, а відповідно у безпідставності їх вимог.

Також суд вірно виходив з того, що вимога щодо усунення перешкод у реєстрації місця проживання не підлягає до задоволення, оскільки не подано доказів звернення відповідачів до компетентних органів та отримання відмови у цьому.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 04 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.