Справа № 465/1528/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого - судді Палюх Н.М.

при секретарі Колобич О.О.

з участю представника позивача - ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, третьбої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, Управління охорони історичного середовища про демонтаж самочинно влаштованих двох кондиціонерів,

встановив:

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради в березні 2018р. звернулася до суду з позовом, у якому просить зобов'язати відповідачку демонтувати самочинно влаштовані два кондиціонери на фасаді будинку АДРЕСА_1

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, зазначивши, що дана справа має розглядатися в порядку цивільного судочинства, а не адміністративного судочинства, оскільки відповідачем порушено права Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради як співвласника будинку.

Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила.

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала та вважає, що дана справа має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Управління охорони історичного середовища в судове засідання не з'явилися, хоча належно повідомлялися про час та місце розгляду справи і суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провадження по справі слід закрити з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття судом спірного рішення) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на час звернення до суду) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічна норма закріплена у статті 14 Закону України від 16 листопада 1992 року №2780-XII «Про основи містобудування».

Відповідно до статті 7 вказаного Закону державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 4.3.4 рішення №5 від 06.01.2012 року «Про затвердження Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради та її структури» до компетенції Залізничної районної адміністрації належить розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом Львівської міської ради порядку щодо фактів самочинного будівництва.

У справі, яка розглядається, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом, у якому просить зобов'язати відповідачку демонтувати самочинно влаштовані два кондиціонери на фасаді будинку № 78 по вул.Городоцькій у м.Львові, посилаючись на Положення про порядок розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд на території м.Львова, затвердженого рішенням виконавчого комітету ЛМР від 09.09.2011 року №833 та Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету ЛМР від 09.09.2011 року №835.

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов'язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб'єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а відтак і публічно-правову природу таких правовідносин.

Більше того, звертаючись до суду з позовом про демонтаж самочинно влаштованих двох кондиціонерів і мотивуючи такий позов порушеннями архітектурних, містобудівних, санітарних або інших подібних норм і правил, суб'єкт владних повноважень діє з метою захисту прав та інтересів громади або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливим суспільно значимим несприятливим наслідкам порушення відповідних норм і правил, а не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів.

Зазначене відповідає правовій позиції викладеній в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №14-48 цс18 від 10 квітня 2018 року.

У п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України зазначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За наведеного, суд вважає, що даний спір є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження по даній справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.255 ч.1 п.1 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, Управління охорони історичного середовища про демонтаж самочинно влаштованих двох кондиціонерів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текс ухвали складено - 10.12.2018р.

Суддя: