Справа № 570/5557/18
Номер провадження 2-н/570/212/2018
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гнатущенко Ю.В., перевіривши виконання вимог ст.ст.161-163 ЦПК України по справі за заявою ОСОБА_1 до ПАТ "Рівнеазот" про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в :

Дослідивши матеріали поданої заяви, судом встановлено, що вона не відповідає вимогам, визначеним у статті 163 ЦПК України, що стосуються форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Зокрема, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.164 ЦПК України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Обовязок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обовязок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Відповідні зміни в сфері регулювання оплати судового збору відбулися внаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» (далі Закон № 484-VІІІ). Цим Законом суттєво змінено ставки судового збору (стаття 4 Закону України «Про судовий збір»), а також одночасно значно скорочено перелік субєктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»). Закон № 484-VІІІ набрав чинності з 1 вересня 2015 року.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній до 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

З 1 вересня 2015 року ця категорія пільговиків звужена. Так, за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»у редакції, яка діє з 1 вересня 2015 року (та станом на 17 травня 2017 року), від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, починаючи з 1 вересня 2015 року, у справах з вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Наведені норми процесуального права дозволяють сформулювати загальне правило: процесуальні дії мають вчинятися за нормами процесуального закону, чинними на момент вчинення цих дій.

Відповідно до частини четвертої статті 3 ЦПК України закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Зазначене правило, закріплене і в статті 58 Конституції України, за якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, що однозначно розуміється як початок дії закону з моменту набрання ним чинності і припинення з утратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, звертаючись до суду з вимогою про стягнення середньої заробітнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заявником заявлені вимоги, які мають бути оплачені судовим збором, згідно до Закону України «Про судовий збір», чинного на час подання заяви до суду, зокрема ст.5 цього Закону.

Крім того, до заяви не подано документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про видачу судового наказу ставка судового збору становить 0,1 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 176,20 грн.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Відповідно до ч.3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Заявник у заяві від 15.11.2018 р. просить видати судовий наказ про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 25.09.2018 р. по 23.10.2018 р. в сумі 8163 грн. 60 коп.

Одночасно вказує, що рішенням Рівненського районного суду 03.10.2018 р. у цивільній справі №570/2589/18 на його користь було стягнуто середній заробіток за затримку розрахунку з 28.04.2018 р. по 24.09.2018 р. Рішення не набрало законної сили, справа перебуває в апеляційній інстанції.

Вказує, що розрахунок з ним проведений тільки 24.10.2018 р., тобто після ухвалення вказаного рішення суду від 03.10.2018р.

Як вбачається з долученого заявником рішення суду від 03.10.2018 р., яке не набрало законної сили і на даний час оскаржене, позивач ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28.04.2018 р. по 04.06.2018 р. включно, з 05.06.2018 р. за кожний день по день фактичного проведення розрахунку, а в разі непроведення розрахунку до винесення рішення судом. Згідно мотивувальної частини рішення суду вбачається, що суд не може прийняти рішення про стягнення середнього заробітку в певній грошовій сумі по день фактичного розрахунку, оскільки ні суду, ні сторонам не відомо, коли буде проведено повна виплата належних позивачеві грошових сум, тому судом в задоволенні решти заявлених вимог було відмовлено.

Виходячи з того, що згідно заяви про видачу судового наказу, ОСОБА_1 вказує, що розрахунок був проведений 24.10.2018 р., а рішення суду від 03.10.2018 р., яким відмовлено позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позовної вимоги, з якою він звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, не набрало законної сили, тобто наявний спір.

Вказані обставини не свідчать про безспірність заявлених вимог, що в свою чергу є обовязковою умовою розгляду справ в порядку наказного провадження.

У відповідності до п.12 вищевказаної Постанови, до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Отже, заявник зазначає, що розрахунок з ним було проведено 24.10.2018 року. Рішенням Рівненського районного суду від 03.10.2018 р. в цивільній справі № 570/2589/18 на користь заявника з боржника було стягнуто 43 498,68 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28.04.2018 року по 24.08.2018 року, в решті вимог (з якими він звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу) було відмовлено, однак рішення суду не набрало законної сили та перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст.165, 166, 353, 354 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1.

Розяснити ОСОБА_1, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1,2,8,9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення особі відповідної копії ухвали.

Суддя Гнатущенко Ю.В.