Справа № 585/3833/18
Номер провадження 2/585/1271/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді В.О. Шульги, при секретарі М.В. Шунько, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку № 7 по вул. Садовій в с. Левондівка Роменського району Сумської області. В обґрунтування позову вказала, що на підставі договору дарування домоволодіння їй належить будинок № 7 по вул. Садовій в с. Левондівка Роменського району. Крім неї та її чоловіка ОСОБА_3 в будинку зареєстрований і ОСОБА_2Кю., з яким її дочка - ОСОБА_4 перебувала у фактичних шлюбних відносинах. У вересні 2014 року дочка звернулась до неї з проханням про надання згоди на тимчасову реєстрацію свого співмешканця ОСОБА_2, оскільки реєстрація була необхідна для працевлаштування. Відповідач пообіцяв, що як тільки працевлаштується, то він одразу ж перереєструє місце свого проживання в іншому житловому приміщенні, але свою обіцянку не виконав. У 2016 році донька припинила з відповідачем фактичні шлюбні відносини і не спілкується з ним. Її прохання знятися з реєстрації, відповідач ігнорує. Реєстрація відповідача у її будинку створює для неї перепони у реалізації прав на користування субсидіями та іншими соціальними пільгами. Також, відповідач оформив декілька кредитів і до неї як до власника житла в якому зареєстрований відповідач. Постійно звертаються працівники банків з приводу його боргових зобовязань. З дня реєстрації відповідача в належному їй будинку, він фактично в ньому жодного дня не проживав, відсутній за місцем реєстрації в будинку без поважних причин понад один рік, а тому може бути визнаний таким, що втратив право користування ним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задоволити. Підтвердила обставини вказані в позовній заяві та обґрунтування позовних вимог. Пояснила, що місце знаходження відповідача їй на сьогодні не відомо.

Відповідач ОСОБА_2, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_1 стосунки сусідські, ОСОБА_2 знає. Раніше він приїздив до ОСОБА_1, а останнім часом вона його взагалі не бачила щоб він приїздив. Вона живе і в Ромнах і в селі, але частіше в селі. Двір сусідів видно з її двору, тому вона бачить що у них відбувається.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_1 вони не родичі і не вороги, ОСОБА_2 знає, стосунки нормальні. Євген туди приїздив дуже рідко, вона його бачила не часто. Протягом останніх двох років вона його взагалі не бачила, якщо він коли і приїздив, то хіба на один день.

Судом встановлено, що відповідно договору дарування домоволодіння від 09.07.1999 року ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_8 прийняла у дар домоволодіння, що розташоване в с. Левондівка, Роменського району, Сумської області по вул. Садовій під №7.

Відповідно довідки виданої виконкомом Перехрестівської сільської ради № 984 від 24.09.2018 року ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та має склад сімї: ОСОБА_3 чоловік, ОСОБА_2 співмешканець дочки, зареєстрований, а фактично не проживає.

З довідки виданої виконкомом Перехрестівської сільської ради №983 від 24.09.2018 року вбачається, що відповідно до акта обстеження від 20.09.2018, в домоволодінні ОСОБА_1 за адресою: с. Левондівка, вул. Садова, 7, зареєстрований, а фактично не проживає ОСОБА_2

Відповідно копії акта від 20.09.2018 року за адресою с. Левондівка, вул. Садова, 7, в домоволодінні ОСОБА_1 зареєстрований, а фактично не проживає: ОСОБА_9 співмешканець доньки.

Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про право користування житлом і усунення перешкод в його реалізації. При вирішенні спору, виходячи з засад рівності сторін та диспозитивності цивільного процесу, суд застосовує положення ст. 150,156 ЖК України та ст. 405 ЦК України на які посилається позивач обґрунтовуючи позовні вимоги.

Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

В ч.2, ч.3 ст. 64 ЖК України визначено, що до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому будинку, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Зважаючи на характер спору, суд при його вирішенні, також застосовує ч. 3 ст. 9 ЖК України.

Частина 3 ст. 9 ЖК України передбачає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року, Справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» констатовано, що: « …п. 41 Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла… п. 43. Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування… Щоб захистити особу від свавілля, недостатньо забезпечити формальну можливість мати змагальне провадження для оскарження застосування положення закону в її справі. Якщо ухвалене в результаті судове рішення не містить обґрунтування або доказової бази, виникле втручання у гарантоване Конвенцією право може стати непередбачуваним та, як наслідок, не відповідати вимозі законності… п. 44. Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має бути зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою… Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції… п. 50.

Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши докази зібрані у справі, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд вважає позов не обґрунтованим і доходить висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Такий висновок суду склався з тих підстав, що позивачем не доведено тієї обставини, що ОСОБА_2 відсутній в будинку понад один рік і добровільно його покинув без поважних причин. Надані позивачем письмові докази суд не бере до уваги, оскільки в довідках та акті виданих виконкомом Перехрестівської сільради відсутні дані щодо періоду з якого ОСОБА_2 відсутній за місцем реєстрації. Свідки теж не повідомили суду про дані обставини.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про наявність чи відсутність в будинку №7 по вул. Садовій в с. Левондівка Роменського району речей відповідача.

Окремо суд відмічає й ту обставину, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження зміни прізвища, оскільки позов подано ОСОБА_1, а згідно договору дарування домоволодіння, прізвище обдарованої «Горобченко».

Керуючись ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п. 15.5.) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя… підпис.

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_10