Справа № 452/3341/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"17" квітня 2018 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі головуючого - судді Кравціва В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження за правилами ч. 3 ст. 211 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України (за відсутності всіх учасників справи та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно та припинення права на майно колгоспного двору,

встановив:

ОСОБА_1 28.12.2017 предявила позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно за законом, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Драгоманова, 1 у с. Ралівка Самбірського району Львівської області, з яких: 1/6 частина, як її частка у майні колишнього колгоспного двору та 5/6 частин майна колишнього колгоспного двору, а саме: по 1/6 частині відповідачів та 1/6 частина у порядку спадкування за законом, яка належала її батьку ОСОБА_6, котрий помер 28 лютого 2003 року.

У обґрунтування свої позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_6 постійно проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 і згідно записів погосподарських книг станом на 01.07.1990 року дане господарство відносилося до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_2, членами якого були ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_1 (змінив прізвище на Романяк) Я.С., ОСОБА_1 (після одруження присвоєно прізвище Куцан) Г.Я. та ОСОБА_1 (після одруження присвоєно прізвище ОСОБА_5) Н.Я., тобто частка кожного члена майна колишнього колгоспного двору становила по 1/6 частині, та після смерті ОСОБА_6 спадщина відкрилася на 1/6 частку в майні колишнього колгоспного двору. Оскільки батько заповіту не склав, то спадкування його майна здійснюється за законом, та спадкоємцями є вона, позивач, та її мати, відповідач у справі ОСОБА_2, котра до нотаріуса не зверталася та на частку у спадковому майні після свого чоловіка не претендує.

Крім цього, відповідачі на свої частки в майні колишнього колгоспного двору не претендують та погоджуються з тим, щоб одноосібним власником вказаного

житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами була вона, позивач.

Від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, визнання позову, із наслідками якого вони ознайомлені.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Частиною 2 ст. 247 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ураховуючи наведене, суд постановив ухвалу про розгляд даної справи за відсутності всіх учасників справи та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Із свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок, довідки, виданої 23.08.2018 виконавчим комітетом Ралівської сільської ради Самбірського району, довідки виданої 21.08.2017 року Самбірським МБТІ, технічного паспорта, виготовленого 4 серпня 2017 року Самбірським МБТІ, відомо, що господарство по вул. Драгоманова, 1 у с. Ралівка Самбірського району, головою якого є ОСОБА_2, відносилося до колгоспного двору, майно якого складалося: із житлового будинку, побудованого у 1972 року, літньої кухні, двох сараїв, вбиральні, криниці, огорожі та замощення. Членами цього двору були ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_1 (змінив прізвище на Романяк) Я.С., ОСОБА_1 (після одруження присвоєно прізвище Куцан) Г.Я. та ОСОБА_1 (після одруження присвоєно прізвище ОСОБА_5) Н.Я.

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент припинення колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Отже, вказане майно належало членам колгоспного двору на праві спільної власності у рівних частках, а саме по 1/6 частині вказаного будинку, і після смерті ОСОБА_6, котрий помер 28 лютого 2003 року, що вбачається із свідоцтва про смерть, відкрилася спадщина на 1/6 частину цього будинку.

Відповідно до ст. ст. 1220, 1216 та 1218 ЦК України спадщина відкривається

внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу і у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив.

Із свідоцтв про одруження та народження відомо, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 лютого 1958 року і ОСОБА_1 (дівоче прізвище Романяк) є їх дочкою.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Самбірська державна нотаріальна контора відмовила спадкоємцю за законом ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_6 з посиланням на те, що ОСОБА_6 помер 28.02.2003 року, а житловий будинок № 1 по вул. Драгоманова в м. Самборі Львівської області належить спадкодавцю та іншим членам колишньому колгоспному двору на праві спільної власності, що вбачається із листа нотаріуса від 02.08.2017 року.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ураховуючи наведене, право позивача на спадкове майно та право на частку у майні колгоспного двору підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на 1/6 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд у порядку спадкування після смерті її батька та на 1/6 частину цього будинку як частку у майні колишнього колгоспного двору.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 368 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 365 цього Кодексу встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Таким чином, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та обєкта, який є спільним майном.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року N 6-81цс11, яка в силу ст. 360- 7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

Оскільки, відповідачі відмовилися від своїх часток в майні колишнього колгоспного двору і таке припинення не завдасть шкоди їх інтересам, так як із їх заяв вбачається, що позов вони визнають, тому слід припинити право власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на їх частини у майні колишнього колгоспного двору.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Припинити право власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на належні їм по 1/6 частині у майні колишнього колгоспного двору по вул. Драгоманова, 1 у с. Ралівка Самбірського району Львівської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по вул. Драгоманова, 1 у с. Ралівка Самбірського району Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через суд, який ухвалив рішення, протягом тридцяти днів з дня його складення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Представник позивача: ОСОБА_7, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідачі: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_7, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_9, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5.

Суддя