РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/8981/18

Пров. №2/766/6589/18

22 червня 2018 року, Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Хайдарової І.О.,

секретар Щербань А.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість в розмірі 6702800,00 грн., індекс інфляції в розмірі 56303,52 грн., три відсотки річних за користування грошовими коштами в розмірі 7712,81 грн; спричинену моральному шкоду в розмірі 150000,00 грн., втрачену матеріальну вигоду в розмірі 4500000,00 грн., оплату за надання правової допомоги в розмірі 10000,00 грн., та судові витрати.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.05.2018 року задоволено частково заяву ОСОБА_1 та забезпечено позов.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.06.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Сторони в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідач позов визнав.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку встановленому ч. 4 ст. 206 цього ж Кодексу.

Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти в розмірі 257800,00 доларів США, зі строком повернення до 26.04.2018 року. Факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів підтверджено розпискою про отримання грошових коштів.

Згідно п.п. а п. 2 договору позики, сторони домовились, що договір позики є безпроцентним.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносинами, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договором позики від 18.04.2018 року строк грошові кошти не повернув.

У відповідності ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свої зобов'язання і на підставі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свої зобов'язання і на підставі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, задоволенню підлягають вимоги щодо стягнення 3% річних з відповідача у сумі 7712,81 грн.

Щодо стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, то вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, оскільки грошове зобов'язання між сторонами за договором визначено у валюті долар США, а індекс інфляції нараховується тільки на грошові зобов'язання, визначені в національній валюті у гривні.

Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 6702800,00 грн. борг за договором позики та 7712,81 грн. 3 % річних.

Стосовно моральних збитків, слід зазначити наступне.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Згідно ч. 1, п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Позивачем не доведено, що саме внаслідок протиправних дій відповідача йому завдано моральної шкоди, тому у цій частині позов задоволенню не підлягає.

Крім того, в частині стягнення втраченої матеріальної вигоди позов також не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що він міг отримати прибуток від господарської діяльності, якби відповідач своєчасно повернув грошові кошти.

Крім того, судом не приймаються до уваги надані позивачем меморандуми про співпрацю від 21.02.2017р., оскільки вони були укладені раніше ніж договір позики між сторонами, а договір про співпрацю від 05.04.2018р. регулює відносини стосовно оренди транспортних засобів, а не їх купівлю-продаж, із загальною сумою договору 15000,00 грн.

У відповідності до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.

Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 5523,87 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 541, 543, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України,ст.ст. 12, 81, 206, 247, 258, 259 ЦПК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2) заборгованість за договором позики від 18.04.2018 року в розмірі 6702800,00 грн., 3% річних в сумі 7712,81 грн., що разом становить 6710512,81 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2) витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. та судовий збір в сумі 5523,87 грн.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_3