Справа № 324/1785/17
Провадження № 2/324/133/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кацаренко І.О.

при секретарі Басараб А.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі структурного підрозділу «Пологівське локомотивне депо» регіональної філії «ОСОБА_5 залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом Позивач) звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі структурного підрозділу «Пологівське локомотивне депо» регіональної філії «ОСОБА_5 залізниця» (далі за текстом Відповідач) про поновлення його на посаді помічника машиніста тепловоза цеху експлуатації локомотивів «Пологівського локомотивного депо» регіональної філії «ОСОБА_5 залізниця»; стягнення з відповідача на його, позивача, користь, середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на час постановлення рішення, починаючи з 03 листопада 2017 року; стягнення з відповідача на його, позивача, користь 10 тис. моральної шкоди. До відкриття провадження у справі позивач виключив зі своїх позовних вимог позовну вимогу щодо стягнення моральної шкоди (а.с.13-16).

У судовому засіданні позивач надав заяву з розрахунком суми заробітку, яку він просить суд стягнути на його користь судовим рішенням, починаючи з 03 листопада 2017 року станом на 18 червня 2018 року, в сумі 105102,81 грн. або з 03 листопада 2017 року (а.с.134-144).

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що наказом в.о.начальника структурного підрозділу «ІІологівське локомотивного депо» №56/с від 03 листопада 2017 року його, позивача, звільнено з роботи 03 листопада 2017 року з посади помічника машиніста тепловоза цеху експлуатації локомотивів за вчинення дій, що дають підставу для втрати довіря, у відповідності з п.2 ст.41 КЗПП України.

Вказаний наказ позивач вважає незаконним. Так, відповідно до зазначеного наказу його звільнено з посади помічника машиніста тепловоза цеху експлуатації локомотивів з підстав втрати довір'я у відповідності до п.2 ст. 41 КЗпІІ України, а саме за те, що локомотивна бригада у складі машиніста тепловоза ОСОБА_6, помічника машиніста ОСОБА_1 допустила грубі порушення нормативних документів з безпеки руху, вимог Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, погодженого з Радою профспілки залізничників і транспортних будівельників України 29 липня 1992 року та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 року №55 в частині: збереження матеріально-технічних засобів, забезпечення схоронність вантажів і багажу, вживання заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат, пошкоджень та псування; дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Його, позивача, посада помічника машиніста тепловоза цеху експлуатації локомотивів не відноситься до таких, що безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, а така підстава для звільнення, як «розтрата матеріально-технічних засобів», про які йдеться у оскаржуваному наказі, не дає підстав для звільнення його за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, тим більше, що роботодавець у наказі не визначив і не обгрунтував, чи відноситься пальне, недостача якого нібито ним виявлена, до «матеріально-технічних засобів».

Оскаржуваним наказом його, позивача, звільнено з посади за дії, що дають підставу для втрати довір'я, тобто, як зазначено у наказі, своїми умисними діями з корисливих спонукань, з метою особистого збагачений, ОСОБА_1 (наче б-то) скоїв протиправні дії - використовував довірений локомотив в особистих цілях. При цьому, зазначає позивач, роботодавець не навів мотиви для винесення наказу про звільнення і не зазначив, у чому саме проявилися протиправні дії, а також не встановив наявність вини працівника ОСОБА_1 у недостачі дизельного палива. Відповідно до наказу №56/с, підставою для звільнення стали пояснення працівника ВОХР ОСОБА_7, який на дільниці «Оріхівська» на 244 км побачив з вікна задньої кабіни з правого боку по руху поїзда каністри у кількості 10 шт., які лежали на узбіччі, і до яких під'їжджав автомобіль... Ці пояснення ОСОБА_7, які, як стверджує позивач, не підтверджуються фото, відео-фіксацією, не могли бути підставою для винесення наказу про звільнення у зв'язку з тим, що охоронець бачив лише каністри, які лежали біля залізничної колії. Повідомити про те, були вони пусті чи наповнені якоюсь рідиною, він не міг. Навіть якби каністри і були наявні, вони ніякого відношення до нього, позивача, не мають, оскільки після заїзду локомотиву в депо комісія під керівництвом в.о.начальника депо ОСОБА_8 виконала огляд локомотива на якість виявлення пломбування та фарбування паливної системи локомотива і не виявила незаконного зливу палива.

У наказі роботодавцем зазначено, що ОСОБА_1 вчинив «умисні дії з корисливих спонукань з метою особистого збагачення, використовував довірений локомотив в особистих цілях», однак не вказано, у чому саме полягали ці протиправні дії. Факт крадіжки працівником ОСОБА_1 дизельного пального нічим не підтверджується.

ОСОБА_1 обґрунтовуючи свої позовні вимоги, також зазначив, що згідно ч.3 ст.41 КЗпП України при звільненні працівника з підстав втрати довір'я до нього власнику або уповноваженому ним органу необхідно дотримуватись вимог статті 43 КЗпП України, якою визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 2 статті 41 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

На звернення власника до профспілкового комітету про надання згоди на звільнення, головою профспілкового комітету локомотивного депо 03 листопада 2017 року було відмовлено у наданні такої згоди на звільнення, і це рішення про відмову позивач вважає цілком обґрунтованим і мотивованим. Проте, не зважаючи на таке рішення профспілкового комітету власник в порушення вимог ст.43 КЗпП України звільнив його, ОСОБА_9, без згоди профспілкового комітету.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 також зазначив, що він працював у Відповідача з 1994 року по день звільнення, і за весь час роботи він не притягувався до дисциплінарної або іншого виду відповідальності, а, навпаки, має низку заохочень. Отже, стверджує Позивач, він є працівником, який безпосередньо не обслуговує грошові або товарні цінності, не вчинив жодних умисних чи з необережності дій, які надавали б Відповідачу підстави для втрати до нього, ОСОБА_10, довір'я, бо, зокрема, відносно нього не порушено кримінального провадження щодо викрадення дизельного пального. ОСОБА_11 того, зазначив Позивач у позові, в порушення вимог ч.3 ст.41, ст.43 КЗпП України, Відповідач, не маючи попередньої згоди первинної профспілкової організації на його, ОСОБА_1, звільнення, а, навпаки, маючи рішення про не надання такої згоди, звільнив Позивача. Тобто, Відповідач не мав при звільненні Позивача жодних доказів наявності винних дій з боку Позивача, а тому звільнення з підстав втрати довір'я є незаконним.

У судовому засіданні позивач і його представник адвокат ОСОБА_2 підтримали позов у повному обсязі та просили його задовольнити. Просили поновити ОСОБА_1 на посаді помічника машиніста тепловозу; стягнути з Відповідача на користь Позивача заробіток за час вимушеного прогулу з 03 листопада 2017 року до 18 червня 2018 року у розмірі 105102 грн. 81 коп.

У судовому засіданні представники Відповідача ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заперечували проти позовних вимог ОСОБА_1 і просили відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Представники відповідача надали відзив на позов (а.с.20-25), згідно якого вважають позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам законодавчих і нормативних актів, а позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про залізничний транспорт" трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються на підставі Кодексу законів про працю України, Положення "Про дисципліну працівників залізничного транспорту України", іншими актами законодавства України про працю. Особливості умов праці, соціально-побутового і житлового забезпечення, режиму робочого часу та часу відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту загального користування, робота яких безпосередньо пов'язана з рухом поїздів, встановлюються АТ "Укрзалізниця" згідно з чинним законодавством України за погодженням з галузевими профспілками.

Відповідно до п.2 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 року №55 (далі - Положення) поширюється на всіх працівників підприємств, об'єднань, установ та організацій залізничного транспорту, що належать до державної власності, за винятком працівників житлово-комунального господарства та побутового обслуговування, будівельних організацій, служб постачання, дорожніх ресторанів, навчальних закладів, науково-дослідних і проектно-конструкторських організацій, бібліотек, методичних кабінетів, будинків культури, клубів, спортивних, дитячих і медичних закладів, пансіонатів і будинків відпочинку галузі.

Відповідно до п.3 Положення кожен працівник, на якого поширюється дія цього Положення, зобов'язаний: знати і неухильно виконувати його вимоги; дотримувати порядку і правил, установлених чинним законодавством, правил технічної експлуатації залізниць, наказів, інструкцій та інших нормативних актів, що діють на залізничному транспорті, точно і своєчасно викопувати накази і розпорядження керівників; забезпечувати безпеку руху поїздів і маневрової роботи, виконувати вимоги правил і норм охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, пожежної безпеки і охорони навколишнього природного середовища; берегти матеріально-технічні засоби, забезпечувати схоронність вантажів і багажу, вживати заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат, пошкоджень та псування.

Спеціальними нормативними актами в сфері залізничного транспорту, які регулюють роботу та яких чітко повинні дотримуватись локомотивні бригади, окрім Положення є Правила технічної експлуатації залізниць України, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року №411, Інструкція локомотивній бригаді №ЦТ-0106, затверджена наказом Укрзалізниці від 22 листопада 2004 року №876/ЦЗ (далі Інструкція №ЦТ-0106); Інструкція з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації ЦТ-0056, затвердженої наказом Укрзалізниці від 27 грудня 2002 року №670-Ц, та інші локальні нормативні акти.

Відповідно до п.1.1 Інструкції локомотивній бригаді №ЦТ-0106, працівниками локомотивних бригад є машиніст, помічник машиніста, а також особи, що працюють їх дублерами.

Працівники локомотивних бригад відносяться до професій, що пов'язані з рухом поїздів, і на них поширюються всі вимоги та положення Укрзалізниці, які стосуються цієї категорії залізничників.

Відповідно до п.3.1 Інструкції №ЦТ-0106 працівники локомотивних бригад повинні знати і чітко виконувати вимоги Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з сигналізації залізниць України, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, чинних інструкцій, наказів, указівок та інших нормативно-правових актів, віднесених до кола обов'язків працівників локомотивних бригад, правил та інструкцій з безпеки руху, охорони праці та пожежної безпеки при експлуатації, ремонті локомотивів (МВРС).

02 листопада 2017 року Позивач, працюючи помічником машиніста у складі локомотивної бригади спільно з машиністом ОСОБА_12, прийняли дизельне паливо у кількості 2750 л (або 2255 кг) по секції А та 2600 л (або 2132 кг) локомотиву 2ТЕ116-1240, про що свідчать маршрутний лист №2007186 та журнал форми ТУ-156.

Згідно п.2 ст.41 КЗпП трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення з підстав втрати довір'я (п.2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику вирішення трудових спорів»).

Відповідно до п.2 ст.134 КЗпП України повна матеріальна відповідальність працівника настає і в тому випадку, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Саме такими разовими документами являються отримання локомотивною бригадою локомотиву, дизельного пального, мастил та іншого майна по журналу ф.ТУ-152 локомотиву, маршруту машиніста.

В Постанові Верховного суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-100цс16 при вирішенні подібного спору зазначено, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності - це особи, які одержують їх під звіт. Також у постанові зазначено, що суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати, чи носить виконання працівником обслуговування грошових та товарних цінностей відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку.

Пунктом 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року роз'яснено, що безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, зберігання, транспортування, розподіл і т. п. Локомотивні бригади на підставі разових документів, таких як журналу ф.ТУ-152 локомотиву, маршруту машиніста, приймають локомотив разом з дизельним паливом, транспортують, зберігають його під час здійснення своїх трудових обовязків.

Відповідно до п.2.2.7 "Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації" ЦТ-0056 від 27 грудня 2002 року при прийманні і здачі локомотива звіряється запис про втрати електроенергії або палива, та після приймання локомотива локомотивна бригада несе повну відповідальність за збереження локомотива до здачі його іншій локомотивній бригаді або постановки на чергові ТО-2, ТО-3 або поточні ремонти у депо.

Таким чином, Позивач як член локомотивної бригади, яка приймає, зберігає, транспортує, забезпечує схоронність, передає одна іншій локомотивній бригаді локомотив та дизельне паливо, безсуперечно відноситься до кола працівників, які безпосередньо обслуговують товарно-матеріапьні цінності та на яких поширюється дія п.2 ст.41 КЗпП України.

Згідно практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у подібній справі, а саме ухвали від 26 листопада 2015 року у справі №6-28197ск15 за позовом колишнього машиніста дизель-поїзда державного підприємства «Південна залізниця», в якій зазначено, що машиніст дизель-поїзда перед початком робочої зміни приймає, крім іншого, пальне, мастило в об'ємі, вказаному в маршруті, несе відповідальність за їх раціональне витрачання, про що звітується після закінчення робочої зміни, а також несе відповідальність за цілісність опломбування систем дизель-потяга, у тому числі і паливної системи. Таким чином, вища судова інстанція прийшла до висновку, що машиніст дизель-поїзду є працівником, який безпосередньо обслуговує, зберігає і використовує товарно-матеріальні цінності, тому звільнення його за п.2 ст.41 КЗпП України є законним.

Не заслуговують на увагу доводи Позивача про те, що дизельне пальне не є матеріально-технічним засобом. Так, Позивач наполягає, що матеріально-технічні засоби - це лише основні засоби, при цьому керується словником юридичних понять невідомого походження, який до джерела права віднести не можна. Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Наприклад, відповідно до Порядку забезпечення транспортними і матеріально-технічними засобами органів прокуратури, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 18 листопада 2016 року №387 30 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 листопада 2016 року за №1548/29678, термін «матеріально-технічні засоби» вживається в такому значенні: продукція, об'єкти будь-якого виду та призначення, вироби, устаткування, технології, засоби зв'язку, комп'ютерна, організаційна та електронно-обчислювальна техніка, запасні частини для транспортних засобів і зазначеної техніки, пально-мастильні матеріали, канцелярські та паперові вироби, друкована продукція, канцелярське приладдя, формений одяг, меблі, побутова техніка, будівельні матеріали, інвентар, інструменти та засоби для господарської діяльності.

02 листопада 2017 року Позивач, працюючи у складі локомотивної бригади спільно з машиністом ОСОБА_12, прийняв дизельне паливо у кількості 2750 л (або 2255 кг) по секції А та 2600 л (або 2132 кг) локомотиву 2ТЕ116-1240, про що свідчать маршрутний лист №2007186 та журнал форми ТУ-156.

На станції Запоріжжя-Ліве до локомотиву був допущений стрілок стрілкової команди станції Запоріжжя-Ліве Дніпровського загону воєнізованої охорони ОСОБА_13 для охорони вантажу поїзду №2477, про що також зазначено в маршрутному листі №2007186.

На дільниці Обща-Оріхівська на 244 км ОСОБА_13 помітив з вікна задньої кабіни локомотиву з правого боку по руху поїзда каністри в кількості близько 10 шт., які невідомі особи завантажували на ВАЗ 2105. Узгодивши свої дії з начальником караулу, ОСОБА_13 поставив локомотивній бригаді вимогу про зупинку поїзда, яка виконана не була.

Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 22 лютого 1994 року №106 «Про забезпечення охорони вантажів, що перевозяться залізничним транспортом», наказу Міністерства транспорту України від 20 січня 1997 року №18 «Про охорону і супроводження вантажів, що перевозяться залізничним транспортом України», у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 27 червня 2012 року №363, стрілки воєнізованої охорони охороняють особливо важливі номенклатурні вантажі, в тому числі і бензин, газ, масло дизельне, дизельне паливо. Таким чином, в побачених ОСОБА_13 каністрах могли знаходитися паливно-мастильні матеріали, вкрадені як з паливного баку локомотиву 2ТЕ116-1240, так і з вантажу, який перевозить залізниця. Однак Позивач не виконав вимогу стрільця воєнізованої охорони ОСОБА_13, чим порушив вимоги Положення в частині необхідності збереження матеріально-технічних засобів, забезпечення схоронності вантажів і багажу, вжиття заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат, пошкоджень та псування.

Після заїзду локомотива 2ТЕ116-1240 в Пологівське локомотивне депо комісійно було перевірено тепловоз №2ТЕ116-1240 і виявлено ряд недоліків щодо стану паливної системи (відсутність пломб, сліди підтікання дизельного палива, пробиті сітки заправочної горловини правої і лівої сторони).

ОСОБА_11 того, згідно з п.5.17 Інструкції з експлуатації локомотивних швидкостемірів ЗСЛ2М, приводів до них і по розшифруванню швидкостемірних стрічок, технік з розшифрування швидкостемірних стрічок зобов'язаний записувати в журналі ф.ТУ-133 №1,2,3 результати розшифрування, в т.ч. і всі виявлені порушення, допущені машиністами.

Так, у справі за №333/5394/16-ц за позовом ОСОБА_14 до ПАТ «Укрзалізниця» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 11 жовтня 2017 року зазначив, що дані швидкостемірної стрічки можуть містити порушення, які можуть вплинути на перевитрату пального. За даними розшифрування швидкостемірної стрічки поїзду №2793/2749 локомотиву 2ТЕ116-1240 за 02 листопада 2017 року виявлено, що швидкість на дільниці Растуща-Лежіно складає 18.8 км/год, в той час як за даними швидкостемірної стрічки ця швидкість складає 30 км/год, що свідчить про умисні дії локомотивної бригади, які вплинули на перевитрати пального.

При виконанні контрольного розрахунку права витрат дизельного палива згідно питомих витрат норма використання палива локомотивною бригадою була завищена норма використання витрат дизельного палива на 174 кг, що Позивачем не заперечується. Так, Позивачем зазначено в позовній заяві, що мала місце недостача дизельного пального у кількості 174 кг. Однак Позивач не надав пояснень щодо причин такої нестачі, що також послужило в комплексі з іншими обставинами підставою для втрати до нього довір'я.

Згідно ч.7 ст.43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно ч.6 ст.39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії" рішення профспілкового комітету про ненадання згоди на розірвання трудового договору з робітником повинно бути обгрунтованим. У випадку, якщо в рішенні немає обгрунтованості у відмові, роботодавець має право звільнити робітника без згоди виборчого профспілкового комітету.

Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо аргументованим та містити посилання на правове обгрунтування незаконності звільнення працівника. (Постанова Верховного суду України від 01 липня 2015 року №6-119цс 15).

Всупереч вимог ст.43 КЗпП України в протоколі профспілкового комітету профспілкової організації Пологівського локомотивного депо №11 від 03 листопада 2017 року відсутні обгрунтовані доводи, які б давали законні підстави у відмові на дачу згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 Так, в протоколі профспілкового комітету Пологівського локомотивного депо не зазначено, чому профспілковим комітетом відкинуті доводи Відповідача про те, що у стані паливної системи тепловозу №2ТЕ116-1240 виявлено ряд недоліків згідно акту огляду від 02 листопада 2017 року (відсутність пломб, сліди підтікання дизельного палива, пробиті сітки заправочної горловини правої і лівої сторони). ОСОБА_11 того, профкомом не зазначено, чому ним відкинуті доводи про те, що згідно даних бортового журналу ТУ-152 помічник машиніста виходив з локомотиву 3 рази, тоді як згідно даних ним пояснень - 8 разів. Таким чином, профспілковий комітет не розглянув усіх доводів подання роботодавця на притягнення Позивача до відповідальності, а тому його Постанова є необґрунтованою, у зв'язку з чим, керуючись ч.7 ст.43 КЗпП України та ч.6 ст.39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії" Відповідачем було звільнено Позивача без згоди профспілкового комітету.

Суд, вислухав позивача і його представника, представників відповідача, свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Судом з копії трудової книжки позивача на а.с.8-9 встановлено, що позивач з серпня 1989 року працював у локомотивному депо ОСОБА_5 залізниці на посадах слюсаря з ремонту рухомого складу, дублера помічника машиніста тепловозу, помічника машиніста тепловозу. У грудні 1989 року ОСОБА_1 був звільнений з локомотивного депо ОСОБА_5 у звязку з призивом на військову службу. Після демобілізації з армії ОСОБА_1 21 січня 1992 року був прийнятий на роботу до Пологівського локомотивного депо Приндіпровської залізниці дублером помічника машиніста тепловозу, а 06 лютого 1992 року його було переведено помічником машиніста тепловозу, і на цій посаді ОСОБА_1 пропрацював у Пологівському локомотивному депо по 02 листопада 2017 року включно, маючи при цьому згідно записів у трудовій книжці 12 заохочень з 2000 по 2016 роки у звязку з роботою на зазначеному підприємстві.

Наказом №56/с від 03 листопада 2017 року позивача було звільнено з роботи з посади помічника машиніста тепловоза на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, про що зроблено запис у трудовій книжці за №12. Підставою для звільнення ОСОБА_1 у наказі про його звільнення зазначено Протокол засідання комісії з питань профілактики правопорушень Пологівського локомотивного депо від 02 листопада 2017 року №8.

Згідно наказу №56/с від 02 листопада 2017 року, 02 листопада 2017 року локомотивна бригада у складі машиніста тепловозу ОСОБА_12 та помічника машиніста ОСОБА_1 прийняла дизельне паливо у кількості: секція А - 2750 л або 2255 кг, секція Б - 2600 л або 2132 кг, питома вага 0,820. На тепловозі 2ТЕ116-1240 система Дельта-Су не відображає показання рівня палива на обох секціях, тому ці дані не були занесені до маршруту машиніста ф.ТУ-3 ІОЦ. По станції ОСОБА_15 до локомотива 2ТЕ116-1240 підійшов працівник ВОХР ОСОБА_7 Машиніст тепловоза ОСОБА_12 перевірив посвідчення робітника ВОХР №2477 та його маршрутний лст на супроводження вантажу поїзда №2749, в 9 розділі маршруту машиніст ф.ТУ-3 ІОЦ виконав відповідний запис та допустив ОСОБА_7 на локомотив у ведому секцію. В порушення заходів з виконання комплексної програми з енергозбереження, раціонального використання ПЕР на 2017 рік та розпорядження Укрзалізниці від 25 травня 2000 року №ЦТ-685, а таож вимог розпорядження №ЦЗ-1-С8/1277 від 10 грудня 2013 року, локомотивна бригада по станції ОСОБА_15 (пункт оберту) не виконала заміри палива по баку локомотива та не виконала запис до маршруту машиніста. Після заїзду локомотива в депо комісія під керівництвом в.о.начальника депо ОСОБА_8 виконала огляд локомотива 2ТЕ116-1240 на якість пломбування та фарбування паливної системи локомотива (ОСОБА_14 огляду додається до протоколу). При виконанні контрольного розрахунку права витрат дизельного палива за поїдку згідно питомих норм, встановлених розпорядженням директора з інженерно-технічого забезпечення ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_11 від 27 грудня 2017 року №Ц-4-25/212-17, норма становить 1294 кг при фактичних витратах 1598 кг. Перевитрата дизельного палива становить 1278 кг при фактичних витратах 1598 кг. Перевитрата дизельного палива 320 кг. Враховуючи, що норма на ведення вантажних поїздів на дільниці Запоріжжя-Пологи знижена на 130 кг, необґрунтована перевитрата палива становить 174 кг. Машиніст тепловоза ОСОБА_12 чітких пояснень причин перевитрати дизельного палива в кількості 174 кг не надав, чим порушив п.3.12 Інструкції локомотивній бригаді ЦТ-0106 та вказує на те, що локомотивна бригада підготувала дизельне паливо для крадіжки. Локомотивна бригада у складі машиніста тепловоза ОСОБА_12 і помічника машиніста ОСОБА_1 допустила грубі порушення нормативних документів з безпеки руху, вимог Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, погодженого з Радою профспілки залізничників і транспортних будівельників України від 26 січня 1993 року №55 в частині: збереження матеріально-технічних засобів, забезпечення схоронності вантажів і багажу, вживання заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат, пошкоджень та псування; дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку. Вищевказаний випадок свідчить про те, що помічник машиніста тепловоза ОСОБА_1 своїми умисними діями з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення, скоїв протиправні дії використав довірений локомотив в особистих цілях, що дає підставу для втрати довіря з боку керівництва підприємства (а.с.6-7).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що він у локомотивній бригаді працював машиністом тепловоза, ОСОБА_1В, - його помічник. Його, свідка, як і ОСОБА_1, було звільнено Відповідачем 02 листопада 2017 року за втрату довіря, тому він теж оскаржує своє звільнення в суді. 02 листопада 2017 року він, ОСОБА_12, і його помічник ОСОБА_16 були викликані по мобільному телефону на роботу. Вони прибули, пройшли медкомісію, о 0.40 годині почали приймати тепловоз 2ТЕ 116-1240, в якому в картері дизеля в секції А був малий рівень масла, це було ще з попередньої зміни. Після дозаливки масла вони запросили у чергової по станції дозволу і виїхали для виконання маршруту. Чергова по станції дала вказівку зєднатися з іншим локомотивом і слідувати резервом на станцію Запоріжжя-2. По вказівці чергової локомотив під його, ОСОБА_12, керуванням, був відправлений на станцію Запоріжжя-Леве під поїзд. Після того, як їх локомотив прибув у парк А на Запоріжжя-Ліве, чергова по станції дала вказівку переїхати в парк Б. Це все була маневрова робота під поїзд. Після постановки під поїзд і включення гальмівної магістралі почали викачувать, відкачувать. Після того, як відкачали поїзд і отримали документи на поїзд, чергова по станції дала команду відцеплятися і ставать під другий поїзд, оскільки виявилося, шо у машиніста іншого локомотива не було технічного висновку для виповнення робіт щодо слідування зі станції Запоріжжя-2 на станцію Запоріжжя-Ліве. Поїхали по цей состав, там було 20 порожніх зерновозів. Прибули на Запоріжжя-2, в установленому порядку вагони були закріплені, локомотив відцеплений, виїхали за маневровий сигнал для виконання переходу. Все це маневрова робота. Була виявлена утечка повітря в магістралі, це небезпечно для гальм. Несправність усунули, отримали проїзні документи, дозволи, після чого вийшли на станцію ОСОБА_5. Перед відправленням прийшов на тепловоз у ведущу кабіну стрілок воєнізізованої охрани ОСОБА_13, пред`явив документи і сказав, що буде слідвути з ними для охрани вантажу. Поїзд рухався без зупинок з визначеними швидкостями. На підйом швидкість не видержувалася з-за недостатньої мощності локомотива і несправностей локомотиву, бо він дуже старий. Була несправність на 243км - спрацював автомат на вимкнення вентилятору задньої тєлєжки на задній секції для обдува тягових двигунів. За його вказівкою помічник ОСОБА_1 усунув цю несправність. На 250 км зайшов у ведущу кабіну ОСОБА_13 і сказав, що бачив десь на перегоні в яких-ся бур`янах якісь каністри. Він, свідок, не бачив ці каністри. ОСОБА_13 попросив зупинку по станції Оріхівська, на що він, ОСОБА_12, сказав, шо він не бачить загрози безпеці руху, ніякого вантажу з його тепловоза і з вагонів не випадало, не витікало, порушень габаріта при русі поїзда не було, тому потреби в зупинці нема. Охоронець почав наполягати на тому, що він бачив, шо там лежали якісь каністри. Він, свідок, йому відповів, шо не бачив ніяких каністр, і в цей момент подзвонила діспетчерша по мобільному телефону, бо як потім виявилося, цей охоронець подзвонив начальнику караулу і доповів про каністри, на що йому дали наказ про зупинку поїзда. Діспетчер ОСОБА_17 по мобільному телефону заборонила йому, ОСОБА_12, зупинятися, бо вже закінчувавя робочий час, оскілька явка їх була о 14.10 годині, а вже було приблизно 12 година, а ще потрібно було слідувати від станції Оріхове до станції ОСОБА_5. Він пояснив охоронцю, що диспетчер заборонила зупинку, і вони слідували без зупинок до станції ОСОБА_5. По прибуттю на станцію ОСОБА_5 їх локомотив був оглянутий комісією і керівицтвом депо. Під час огляду локомотиву зауваження по локомотиву були, але не значні: не було пломби на першій топливно-мірній горловині там, де заміряється топливо лінійкою топливомірною, але це зауваження було записано за дві доби попередній зміні, а так як вони, локомотивна бригада Марковський-Северін, приймали тепловоз вночі, то пломбіровку топливної апаратури і покраску здійснюють лише вдень слюсарі з топливного цеха, який працює тільки вдень, тому це зауваження їхньою локомотивною бригадою усунуте не було. Також не було усунуте зауваження по пічам палива (паливній апаратурі), бо ці зауваження можливо усунути тільки під час техогляду тепловозу.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що локомотивна бригада в складі машиніста тепловоза ОСОБА_12 і помічника машиніста тепловоза ОСОБА_1 була звільнена 03 листопада 2017 року з формулюванням «за втрату довіря». З ними під час виконання маршруту слідував у локомотиві працівник ВОХР, який повідомив, що він на узбіччі залізничної дороги бачив каністри. Він, ОСОБА_18, як теплоенергетик виконував розрахунки маршруту цієї локомотивної бригади, при розрахунку брав показники, скільки прийняли палива, скільки здали палива при поверненні на станцію ОСОБА_5. Перевитрата пального мала місце, але на цьому відрізку дороги у всіх є перевитрата, зважаючи практично на нереальні доведені норми витрати пального. У даному випадку не було встановлено провини локомотивної бригади у перевитраті пального, а тим більше у розкраданні пального. 174 кг для цього відрізку дороги це не значна перевитрата, тим більше, якшо взяти до уваги, що практично весь рухомий склад локомотивного депо досягає майже 80-90% зносу, що теж призводить до перевитрати палива. Як колишній машиніст тепловоза і машиніст-інструктор свідок вважає, що локомотивна бригада Марковський-Северин діяли правильно, що не зупинили на вимогу працівника ВОХР локомотив, бо для цього не було підстав. Локомотив зупинять, працівник ВОХР нічого не виявить, а локомотивній бригаді доведеться відповідати за порушення графіку руху і за несанкціоновану запинку.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що він працює у Пологівському локомотивному депо. Машиністом тепловозу він пропрацював 6 років, 10 з половиною років він працював машиністом-інструктором. Зараз він працює черговим по депо. ОСОБА_11 того, він є членом профспілкового комітету локомотивного депо. Як колишній машиніст і машиніст-інструктор він впевнений, що локомотивна бригада у складі машиніста тепловозу ОСОБА_12 і помічника машиніста ОСОБА_1 у ситуації, яка склалася 02 листопада 2017 року і у звяку з якою їх звільнили за недовіря, діяли цілком правильно і порушень вимог інструкцій не допустили. Працівник ВОХР підійшов до машиніста і повідомив, що він на узбіччі бачив приблизно 10 каністр, через півтора кілометра від того місця, де зі слів стрільця він бачив каністри. Згідно Правил технічної експлуатації лише машиніст тепловоза прийма всі рішення під час руху. Будь-яка зупинка на перегоні без чітко передбачених Інструкцією підстав забороняється. Екстренними підставами є загроза безпеці руху, наприклад, перебування людини на колії або будь-яка перешкода безпосередньо на колії, розібрана колія, пожежа на локомотиві; розкрадання вантажу. Лише за вказівкою диспетчера можлива зупинка на перегоні, але диспетчер повинен повідомити машиністу причину зупинки. Він, ОСОБА_19, був присутнім за засіданні профкому, коли приймалося рішення по ОСОБА_1 і ОСОБА_12 Голова профкому зачитав подання керівника депо, члени профкому заслухали пояснення ОСОБА_12 і ОСОБА_1 окремо одного від одного. На засіданні був присутнім і в.о.начальника депо. Члени профкому дуже довго і бурхливо обговорювали ситуацію, яка склалася, і одностайно було прийняте рішення, що ОСОБА_16 не може бути звільнений за втрату довіря, оскільки, по-перше, розкрадання пального або безпідставна перевитрата пального доведена не була, а, по-друге, локомотивна бригада цілком правомірно не зупинила тепловоз на вимогу працівника ВОХР, бо не було підстав для цього. Профкомітет не дав згоди на звільнення ОСОБА_1 за втрату довіря до нього. Вже після звільнення ОСОБА_1 був виданий наказ про обовязкову зупинку по вимозі працівника ВОХР, на час звільнення ОСОБА_1 такого наказу не було. Про 200 грн. він, свідок, вперше почув у судовому засіданні.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що він працює старшим стрілком Дніпропетровського загону воєнізованої охорони. Дату він не памятає, він супроводжував вантаж зі станції ОСОБА_15 на станцію ОСОБА_5, вантаж перебував під його охороною. Він як стрілок супроводжував вантаж і перебував у задній кабіні локомотиву. На підїзді до станції ОСОБА_20 він побачив, що вздовж залізничного полотна лежало біля десятка пластикових каністр. Коли локомотив вже проїхав ці каністри, він побачив, як підїхала машина і почали їх вантажити в машину. Про це він доповів своєму керівництву, його зобовязали запросити зупинку локомотиву і дослідити ділянку, бо в каністрах могло бути дизельне паливо з локомотива. Він пройшов у передню кабіну до машиніста і помічника, попросив зупинити поїзд. Йому в зупинці було відмовлено машиністом з-за відсутності підстав для цього. Його, ОСОБА_13, керівництво також заявляло про зупинку черговому по станції ОСОБА_20. Він, свідок, не знає, хто кому добро не дав: чи машиністи, чи чергова по станції, але «добро» на зпинку не було надано. По прибутті на станцію ОСОБА_5 він дав письмові пояснення, як саме все було під час руху локомотиву. Він зазначив і про те, що йому помічник машиніста пропнував 200 грн. за те, що він нікому не скаже про каністри. Він, свідок, так і не зрозумів, хто відмовив в зупинці поїзда - чи машиніст, чи чергова по станції. Про 200 грн. він, свідок, писав у своїх поясненнях, але прізвище помічника машиніста він не вказував, бо він його не знав і не знає. Він, свідок, охоронник, а не машиніст, він в тонкощах руху локомотиву не розбирається. Є підйоми, є спуски. Чи міг машиніст зупинити потяг без вказівки диспетчера, він не знає. Можливо, поїзд зупиниться, а потім не зможе тронутись, і це паралізує рух потягів, тому він як охоронець не може локомотивній бригаді наказати зупинити локомотив, він може лише попросити зупинити поїзд, а вони там чи самі, чи з диспетчером вирішують, можна їм зупинятись чи ні. Інколи поїзд зупиняється, охоронець ходить, роздивляється ділянку, шо випало. Інколи не можливо зупинити поїзд, це їхня специфіка. Каністри були на відстані 30-40 см від крайнього боку рельси. Якби зупинився поїзд, він би спробував підбігти до машини, в яку вантажили каністри, але потяг так швидко не зупиниться. Перед цим потягом міг раніше проїхати інший потяг, з якого також могли бути скинуті каністри. У своїх поясненнях він, свідок, не писав, що ці каністри було скинуто саме з цього локомотиву саме цією локомотивною бригадою, він писав, що побачив на залізничному полотні каністри. Він виконує вказівки свого керівництва. Самостійно він міг прийняти рішення лише стосовно застосування зброї, якби було розкрадання охоронюваного ним вантажу чи загроза життю та здоровю.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив, що він працює в локомотивному депо ОСОБА_5 з 1983 року. Він працював помічником машиніста, машиністом, з 2014 року він працює машиністом-інструктором. Поступила інформація на локомотивне депо ОСОБА_5, що хтось щось бачив, тому необхідно комісійно вийти на огляд локомотива. Комісія вийшла на станцію ОСОБА_5 на огляд локомотива. Потяг прибув на станцію, комісія залізла в нього з інструктором ОСОБА_18, ще заліз начальник депо, хто там ще був, він, свідок, не знає, бо були люди і в одній кабіні, і в іншій. Потім пригнали локомотив в депо, зробили повний огляд локомотиву на предмет сторонньої тари, опломбування твердо-паливної системи та були зроблені заміри палива. Порушень не було виявлено, після чого був складений акт огляду, який він, свідок, підписав. Під час огляду стало зрозуміло, що стрілок ВОХР просив зупинити локомотив, а локомотивна бригада машиніст ОСОБА_12 і помічник машиніста ОСОБА_1 відмовилися зупинити локомотив. Також сказали, що була перевитрати палива, але комісія встановила незначну перевитрату палива. Були проведені підрахунки, вони для кожного маршруту робляться окремо, є спеціальна формула, беруться коефіцієнт, вага потягу, осі. Він, свідок, не приймав участі у проведенні підрахунку, він лише оглядав локомотив. Під час руху для звязку машиніст використовує рацію, у надзвичайних ситуаціях користується мобільним телефоном, якщо рація не працює чи відсутній радіозвязок, але, як правило, локомотив з несправним радіозвязком не виходить з депо. Машиніст повинен прийняти заходи для зупинки поїзду, якщо є загроза безпеці руху поїду. Члени комісії крадіжки дизпалива локомотивною брагадою Марковський-Северин не виявили. При перевірці була відсутня пломба на топлівомірній горловині, інші недоліки були несуттєві. Але пломба на топлівомірній горловині була відсутня ще до того, як локомотивна бригада Марковський-Северин прийняли тепловоз від іншої зміни. Локомотивна бригада несе відповідальність за матеріальні цінності, які є на локомотиві, локомотив без них не зможе рухатись. Під час руху локомотиву всі рішення приймає машиніст.

Відповідно до ч.2 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Не можуть бути звільнені на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, тобто у в зв'язку з втратою довір'я до них, працівники, які мають відношення до грошових чи матеріальних цінностей, але не пов'язані з їх безпосереднім обслуговуванням.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року роз'яснено, що звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Втрата довіря може бути обумовлена лише винними діями працівника, які він зробив усвідомлено або з необережності, що дає підставу роботодавцю не довіряти такому працівникові. Недовір'я до працівника не може ґрунтуватися лише на підозрі власника або уповноваженого ним органу.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 займав посаду помічника машиніста тепловоза, згідно наданих доказів, він не підписував документів про те, що він є матеріально відповідальною особою.

Згідно Наказу від 03 листопада 2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (а.с.6-7), підставою для звільнення ОСОБА_1 зазначено: «помічник машиніста тепловоза ОСОБА_1 своїми умисними діями з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення, скоїв протиправні дії використав довірений локомотив в особистих цілях, що дає підставу для втрати довіря з боку керівництва підприємства». Суд критично відноситься до встановленого в наказі факту, оскільки в судовому засіданні не представниками відповідача, не письмовими доказами та свідченнями сторони відповідача не доведено умисних дій з боку ОСОБА_1 з корисливих спонувань, які призвели до його збагачення; не доведено скоєння ОСОБА_1 протиправних дій щодо використання локомотиву в особистих цілях. По даному факту, а саме щодо скоєння ОСОБА_1 протиправних дій будь-яких повідомлень до правоохоронних органів відповідачем не робилося, наразі перевірки щодо цього факту не проводяться і не проводилися раніше. Отже, ставити у вину ОСОБА_1 вчинення протиправних дій, які призвели до втрати довіря з боку керівництва, є безпідставним і таким, що не знайшло свого пітвердження в ході судового розгляду справи.

Прийшовши до такого висновку, суд виходить з того, що наявність каністр з дизпаливом на узбіччі залізничної дороги не доведена будь-якими доказами, в тому числі фото, відеозйомкою, а припущення, висловлені в свідченнях свідка ОСОБА_13 і в його рапорті від 02 листопада 2017 року, не можуть ставитися в вину ОСОБА_1, оскільки в силу ст.62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватимся на доказах, одержавних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд не приймає до уваги Відомості про локомотив і склад локомотивної бригади від 02 листопада 2017 року (а.с.29-30), ОСОБА_14 огляду тепловоза 2ТЕ 116-1240 на станції ОСОБА_5 від 02 листопада 2017 року (а.с.34), акт розрахунку по праву витрат палива згідно норми від 20 березня 2017 року (а.с.37), оскільки ці документи не встановлюють винуватість безпосередньо помічника машиніста ОСОБА_1

ОСОБА_11 того, при звільненні працівника з підстав втрати довір'я до нього власником або уповноваженому ним органу необхідно дотримуватися вимог ст.ст. 40-43 КЗпП України. Положеннями цієї статті визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.2 ст.41 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно протоколу засідання профспілкового комітету Пологівського локомотивного депо ОСОБА_5 залізниці №11 від 03 листопада 2017 року, у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі п.2 ст.41 КЗпП України було відмовлено. При цьому суд критично ставиться до посилань відповідача на те, що рішення профспілкового комітету було не обґрунтоване, оскільки з аналізу зазначеного рішення і свідчень свідка ОСОБА_19 рішення є мотивованим, а члени профкому після зясування всіх обставин прийняли одностайне рішення про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 за п.2 ст.41 КЗпП України (а.с.10).

Відповідно до положень ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно роз'яснень, викладених у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до п.8 р.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки структурного підрозділу «Пологівське локомотивне депо» регіональної філії «ОСОБА_5 залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» №94 від 14 червня 2018 року і розрахунку заробітної плати за час вимушеного проглу ОСОБА_16 з 03 листопада 2017 року по 18 червня 2018 року (а.с.141, 142-144), середня заробітна плата ОСОБА_1 на дату звільнення складає: за день - 475 грн. 02 коп.; за місяць 14013 грн. 71 коп.

Кількість робочих днів вимушеного прогулу з дня звільнення позивача з роботи, а саме з 03 листопада 2017 року і до 18 червня 2018 року, складає повних 7 місяців і 13 робочих днів.

Отже, заробіток за час вимушеного прогулу за зазначений період складає 104 271 грн. 23 коп. ((7 місяців х 14013,71 грн. = 98095,97 грн.) + (13 днів х 475,02 грн. = 6175,26 грн.) = 104271,23 грн.), у звязку з чим позовні вимоги позивача в цій частині суд вважає доведеними саме в такому розмірі, а тому позов задовольняється частково.

ОСОБА_11 того, суд в порядку ст.270 ЦПК України вважає за необхідне уточнити резолютивну частину рішення в частині негайного виконання рішення про стягнення заробітку на підставі вимог ст.430 УПК України за час вимушеного прогулу в місячному розмірі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 1600 грн.

Керуючись ст.ст.9, 10, 12, 18, 141, 258-259, 263-265, 268 ч.6, 272, 353, 354, 430 ч.1 п.2 ЦПК України, ст.ст.233-237 Кодексу Законів про працю України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами і доповненнями), суд

в и р і ш и в :

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі структурного підрозділу «Пологівське локомотивне депо» регіональної філії «ОСОБА_5 залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1, на посаді помічника тепловоза цеху експлуатації локомотивів структурного підрозділу «Пологівське локомотивне депо» регіональної філії «ОСОБА_5 залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільненого ОСОБА_1 підлягає негайному виконанню.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: 03680, м.Київ, вул.Тверська,5) в особі регіональної філії «ОСОБА_5 залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: 49602, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького,108) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1, заробіток за час вимушеного прогулу з 03 листопада 2017 року по 18 червня 2018 року включно в сумі 104271 (сто чотири тисячі двісті сімдесят одну) гривню 23 копійки.

Допустити негайне виконання рішення в частині виплати ОСОБА_1 середньомісячного розміру заробітної плати в сумі 14013 (чотирнадцять тисяч тринадцять) гривень 71 копійку.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: 03680, м.Київ, вул.Тверська,5) в особі регіональної філії «ОСОБА_5 залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: 49602, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького,108) на користь держави 1600 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 22 червня 2018 року.

Суддя: Кацаренко І.О.