Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 263/11683/15-ц

провадження № 61-6684 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Сімоненко В. М., Фаловської І. М., Штелик С.П.

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідач-ОСОБА_7, правонаступником якого є ОСОБА_8,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Мальцевої Є. Є., Песоцької Л. І., Ткаченко Т. Б., від 02 листопада 2016 року.

Встановив:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, правонаступником якого є ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю, усунення від права на спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права на спадщину за законом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 14липня 2000 рокузнаходилася у фактично шлюбних відносинах з ОСОБА_9 додня смерті останнього, ІНФОРМАЦІЯ_2;з 2000 року до 2007 рокувони мешкали у квартирі АДРЕСА_5, а з 2007 року у квартирі АДРЕСА_4 В період з 2012-2014 років у ОСОБА_9 виявлено ряд захворювань, у зв'язку з якими він потребував медичного лікування, додаткових коштів на лікування та сторонньої допомоги. Батько ОСОБА_9 відповідач по справі, допомогу, яку потребував ОСОБА_9, не надавав, хоча мав можливість, оскільки отримував пенсію.

Таким чином, просила встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_9 в період з 2000 року до дня його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, усунути спадкоємця ОСОБА_7 від права на спадкування після смерті його сина - ОСОБА_9, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06жовтня 2015 рокуна ім'я ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_2, не отриману заробітну плату в закритому акціонерному товаристві «АзовЕлетроСталь» та не отриману пенсію в Жовтневому управлінні Пенсійного фонду України.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 квітня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено частково; встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_6 з ОСОБА_9 у період з 2000 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1; визнано ОСОБА_6 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1;у задоволені позову ОСОБА_6 про усунення ОСОБА_7 від права на спадкування за законом, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 жовтня 2015 року на ім'я ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2 та про визнання за ОСОБА_6 права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 8 липня 2016 року повернуто ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 791,14 грн, стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 1 038,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Відмовляючи у задоволенні позову в частині усунення від права на спадкування відповідача та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом суд виходив з того, що позивачем не доведено того, що ОСОБА_9 перебував у безпорадному стані, та потребував сторонньої допомоги. Оскільки свідоцтво про право на спадщину отримане на законних підставах, тому у цій частині суд теж відмовив у задоволенні позову.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 02 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову; додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 липня 2016 року в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в розмірі 1 038,40 грн скасовано; стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 у відшкодування судових витрат 536,80 грн.

Рішення суду першої інстанції переглядалося в апеляційному порядку лише в частині вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю. У решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалося.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції не вказав для чого встановлюється факт проживання однією сім'єю і які правовідносини з нього виникають, змінюються чи припиняються.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, відповідач посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Правом на подачу відзиву (заперечень) на касаційну скаргу учасники справи не скористалися.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

08 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2018 року зупинено касаційне провадження у вказаній справі № 263/11683/15-ц до залучення до участі у справі правонаступника.

На запит Верховного Суду відповідними органами надіслано копію спадкової справи та копія актового запису про смерть ОСОБА_7 З копії спадкової справи вбачається, що ОСОБА_8 прийняла спадщину після ОСОБА_7

До Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_8 про поновлення провадження у справі та залучення її до участі у справі, як правонаступника відповідача ОСОБА_7

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року поновлено касаційне провадження у справі № 263/11683/15-ц; залучено ОСОБА_8 до участі у вказаній справі в якості правонаступника ОСОБА_7; справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення та виклику учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

У пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Згідно із частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суд розглядає справи про встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до статті 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов'язане з наступним вирішенням спору про право.

Із матеріалів справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2помер ОСОБА_9, після смерті якогозалишилася спадщина, а саме квартира АДРЕСА_6 Після смерті ОСОБА_9 спадщину прийняв його батько - ОСОБА_7,отримавши свідоцтво про право на спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Установлено, що з 2000 року до 2007 року ОСОБА_9 проживав із ОСОБА_6 однією сім'єю у квартирі АДРЕСА_7 потім стали проживати у квартирі АДРЕСА_8

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки встановлення юридичного факту можливе і потрібне тоді, коли від встановлення факту, який має юридичне значення, залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав особи, а матеріалами справи установлено, що спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_9 став його батько ОСОБА_7

У касаційній скарзі ОСОБА_6 посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до порушення її прав. Зазначає, що судом не враховано того, що належними та допустимими доказами підтверджено факт її спільного проживання ОСОБА_9

Однак суд апеляційної інстанції належним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази та дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки встановлення факту спільного проживання не спричинить для позивача настання будь-яких юридичних наслідків.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують і фактично зводяться до переоцінки доказів, що згідно зі статтею 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції правильно встановив характер правовідносин між сторонами у справі, тому наявні підстави для залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи, що рішення суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, суд касаційної інстанції не має підстав для зміни розподілу судових витрат, визначених судами попередніх інстанцій. Сторони не заявляли до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_6.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська

С.П. Штелик