Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 646/4525/16-ц

провадження № 61-4904св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач -ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 липня 2016 року у складі судді Журавель В. А. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року у складі суддів: Кругової С. С., Зазулинської Т. П., Міненкової Н. О.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позов мотивовано тим, що 08 травня 2012 року ОСОБА_3 придбала земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, позивач проживає по АДРЕСА_2, тому між ними склалися приятельські сусідські стосунки. Вказував, що відповідач неодноразово зверталася до ОСОБА_1 з питань проектних та будівельних робіт, оскільки позивач має відповідну освіту та професію, що пов'язані з будівництвом. Наприкінці 2012 року позивачем були завершені роботи в будинку АДРЕСА_1 і 28 грудня 2012 року відповідачем за виконанні позивачем роботи з власних матеріалів була видана боргова розписка на суму 12 400 доларів США, згідно якої було визначено дату повернення коштів 20 грудня 2013 року. Зі змісту розписки вбачається, що відповідач, як замовник, прийняла виконані позивачем роботи по будівництву на суму 12 400 доларів США із застереженням про виявлені недоліки, які підлягають усуненню, але до цього часу відповідач не визначилася з чітким переліком та характером недоліків, що свідчить про їх відсутність та неузгодженість. Таким чином, відповідач прийняла виконані позивачем роботи, але не оплатила їх.

Посилаючись на викладені обставини, просив стягнути з відповідача на його користь вартість виконаних ним робіт в сумі 321 878 грн 29 коп., що еквівалентно 12 400 доларам США, та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факт укладання між ним та відповідачем договору підряду на будівництво житлового будинку АДРЕСА_1, здійснення відповідних робіт та прийняття їх відповідачем, тому підстави для стягнення з відповідача на його користь 321 878 грн 29 коп., відповідно до розписки від 28 грудня 2012 року відсутні. Позивачем не надано будь-яких актів приймання виконаних робіт з капітального будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, актів про усунення виявлених замовником ОСОБА_3 суттєвих недоліків, допущених при виконанні будівництва та викладених в претензії від 20 липня 2014 року, які є єдиною підставою для оплати виконаних будівельних робіт. Надані відповідачем докази свідчать про те, що договір будівельного підряду з капітального будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 нею було укладено не з позивачем у справі, як фізичною особою, а з ТОВ «Прогрес», директором якого є ОСОБА_1

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не надано доказів укладання між фізичною особою ОСОБА_1 та замовником ОСОБА_3 договору будівельного підряду щодо капітального будівництва житлового будинку із зазначенням будівельних робіт, строку їх виконання, складання проектно-кошторисної документації, визначення порядку оплати робіт. Обгрунтованим також є висновок суду, що позивачем не надано будь-яких актів приймання виконаних робіт з капітального будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, актів про усунення виявлених замовником ОСОБА_3 суттєвих недоліків, допущених при виконанні будівництва та викладених в претензії від 20 липня 2014 року, які є єдиною підставою для оплати виконаних будівельних робіт.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою те, що наявність грошового зобов'язання відповідача перед позивачем було підтверджено розпискою від 28 грудня 2012 року, за змістом якої відповідач взяла на себе зобов'язання повернути позивачу борг за будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 у сумі 12 400 доларів США. Вказана розписка містить застереження про виявлені недоліки, які підлягають усуненню, проте із чітким переліком та характером недоліків відповідач не визначилась, що свідчить про їх відсутність та неузгодженість. Судом першої інстанції безпідставно було прийнято до уваги лист відповідача від 29 липня 2014 року, оскільки позивач вказаний лист не отримував. Доказів укладення договору будівельного підряду між відповідачем та ТОВ «Прогрес» не було надано. Крім того, в матеріалах міститься довідка ТОВ «Прогрес» про те, що останнє не проводило жодних робіт за договором будівельного підряду № 01/06 від 01 червня 2012 року та оплат з боку замовника не проводилось.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

05 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди установили, що 01 червня 2012 року між ОСОБА_3, як замовником, та ТОВ «Прогрес», як підрядником, в особі його директора ОСОБА_1, було укладено договір будівельного підряду № 01/06, відповідно до якого замовник поручила, а підрядник прийняв на себе виконання робіт по капітальному будівництву житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, згідно проектному рішенню, затвердженому замовником.

Згідно пунктів 2.5, 3.1 вказаного договору підрядник зобов'язався здійснити виконання робіт, визначених цим договором у відповідності з проектно-кошторисною документацією та СНіП (ДБН) у строки, обумовлені календарним графіком виконання робіт, узгодженим із замовником, а остання зобов'язалась прийняти від підрядника виконані об'єми робіт та оплатити їх в порядку, встановленому цим договором.

Пунктом 4.1 вказаного договору сторони передбачили, що цей договір діє з моменту його підписання сторонами та до повного виконання сторонами зобов'язань за договором.

Відповідно до пункту 5.1 договору сторони визначили, що вартість робіт за цим Договором визначається кошторисно-договірною ціною (кошторисом), узгодженим із замовником, та складає 367 449грн 60коп.

Згідно пункту 5.2 договору розрахунок (оплата) за виконані роботи здійснюється замовником на підставі підписаних сторонами актів приймання виконаних робіт (Ф.КБ-2в) протягом 3-х днів із дня їх підписання сторонами після закінчення будівництва.

Згідно розписки від 28 грудня 2012 року наданої позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування своїх позовних вимог, ОСОБА_3 зобов'язалась повернути ОСОБА_1 борг за будівництво її житлового будинку по АДРЕСА_1 в сумі 12 400 доларів США в строк до 20 грудня 2013 року після остаточного усунення останнім недоліків будівництва.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої, другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядчик) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Частина перша статті 877 ЦК України визначає, що підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов'язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Згідно частини четвертої статті 879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

За змістом частини другої статті 881 ЦК України недоліки робіт або використовуваного для робіт матеріалу, допущені з вини підрядника (або субпідрядника), мають бути усунені підрядником за його рахунок.

Відповідно до положень статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Підрядник відповідає за недоліки збудованого об'єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини (частина перша статті 883 ЦК України).

Установлено, що 29 липня 2014 року відповідач ОСОБА_3 направила позивачу ОСОБА_1 лист, в якому повідомила, що грошові кошти в розмірі 12 400 доларів США є остаточним розрахунком у відповідності до кошторисів за виконані роботи після усунення допущених недоліків при будівництві житлового будинку та комунікацій по АДРЕСА_1. Станом на 28 липня 2014 року недоліки не усунуто, що завдає відповідачу матеріальної та моральної шкоди та негативно відображається на стані здоров'я. Одним з недоліків є порушення будівельних норм із теплової ізоляції стін, що призводить до їх промерзання, а також переносу «точки роси» всередину будинку і, як наслідок, надлишок вологи та утворення конденсату.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 58 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи у судах попередніх інстанцій, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 59 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи у судах попередніх інстанцій).

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на час вирішення справи у судах попередніх інстанцій, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оцінивши надані сторонами докази, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, зокрема, актів приймання виконаних робіт з капітального будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, актів про усунення виявлених замовником ОСОБА_3 суттєвих недоліків, допущених при виконанні будівництва та викладених в претензії від 20 липня 2014 року.

До таких висновків суди попередніх інстанцій дійшли на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки наданим доказам, зокрема розписці від 28 грудня 2012 року безпідставні, і спростовуються як матеріалами справи так і змістом судових рішень.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції вірно виходив із того, що позивачем не доведено виконання ним будь-яких будівельних робіт на зазначену в розписці суму та усунення недоліків допущених ним при будівництві.

Посилання у касаційній скарзі про те, що між ОСОБА_3 та ТОВ «Прогрес» не укладався договір будівельного підряду не заслуговують на увагу, спростовуються встановленими судом обставинами та наявними доказами у справі, зокрема, договором № 01/06 від 01 червня 2012 року та листом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області від 03 серпня 2015 року, яким відмовлено директору ТОВ «Прогрес» ОСОБА_1 у скасуванні реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації за № ХК 34 на об'єкт «Індивідуальний садибний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1».

Таким чином, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик