Справа № 569/6084/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2018 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого судді Першко О.О.,
за участі: секретаря судового засідання Прокопчук Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,
В С Т А Н О В И В:
Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі позивач), діючи через свого представника ОСОБА_2, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16 квітня 2011 року у розмірі 13 192 грн. 95 коп.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 16 червня 2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_3 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 06 квітня 2016 року ОСОБА_3 помер. На час відкриття спадщини разом з ним постійно проживала відповідач ОСОБА_1 02 березня 2017 року була направлена претензія кредитора до приватного нотаріуса. 14 квітня 2017 року позивачем було отримано відповідь приватного нотаріуса, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ ПРИВАТБАНК. Однак, відповідач є такою, що прийняла спадщину ОСОБА_3, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов'язання померлого позичальника, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не відмовилася від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки. 29 жовтня 2017 року до ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, згідно якого позивач предявив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем за кредитним договором № б/н від 16 червня 2011 року становить 13 192,95 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, які підлягають стягненню з відповідача.
У судове засідання представник позивача не з'явився при цьому подав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явилася жодного разу, хоча належним чином повідомлялася про час і місце проведення судових засідань. Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області (а.с.67) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2. Надіслана на адресу відповідача, зазначену в позові та повідомленні судова повістка про виклик до суду на 30 травня 2018 року та копії документів, повернулися до суду з позначкою на конверті «за закінченням терміну зберігання». Направлена вдруге судова повістка про виклик до суду на 26 червня 2018 року відповідачу не вручена «з інших причин», що підтверджується інформацією про відстеження поштового відправлення з сайту ПАТ "Укрпошти".
Враховуючи, що відповідач про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала і позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено, 16 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір шляхом подання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на відкриття рахунку і встановлення кредитного ліміту у розмірі 15 000 грн. (а.с.11).
При укладенні цього договору сторони договору керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно пункту 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови), що визначають умови укладеного сторонами договору, Банк видає Клієнту картку, її вид визначається в памятці Клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання картки, вказана в заяві. Зі змісту анкети-заяви, поданої ОСОБА_3 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що йому було видано картку 16 червня 2011 року.
Отже ОСОБА_3, подавши відповідну заяву, підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складають укладений між ним та позивачем договір про надання банківських послуг.
З дослідженого у судовому засіданні розрахунку вбачається, що після укладення договору ОСОБА_3 користувався кредитними коштами, отриманими ним за договором (а.с.7-10).
Отже, позивач належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_3
Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
06 квітня 2016 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ №188463, виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (а.с.48).
З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за договором, укладеним з ОСОБА_3 16 червня 2011 року, вбачається, що станом на день смерті ОСОБА_3 за кредитним договором нараховано заборгованість у розмірі 13 192 грн. 95 коп., з яких: 6 547 грн. 44 коп. заборгованість за тілом кредиту; 6 445 грн. 51 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом та 200 грн. пені (а.с.7-10).
Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Згідно частини першої статті 608 ЦК України зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою.
Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобовязанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обовязки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця і таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобовязанням.
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до положень ч.ч. 2, 3, 4 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Оскільки зі смертю боржника зобовязання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.
Згідно частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Відповідно до розяснень, які містяться у пункту 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
02 березня 2017 року позивачем була направлена претензія кредитора до приватного нотаріуса ОСОБА_4 (а.с.51).
14 квітня 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» була отримана відповідь приватного нотаріуса за вих. №42/01-16 від 03 квітня 2017 року, в якій було зазначено, що зміст претензії кредитора доведено до відома спадкоємців, про що зроблено відповідні відмітки на заяві за їх підписами (а.с.52).
29 жовтня 2017 року ОСОБА_1 позивачем було направлено лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість ОСОБА_3 по кредитному договору №б/н від 16 червня 2011 року в розмірі 13 192 грн. 95 коп. (а.с.53), однак доказів отримання відповідачем даної вимоги в матеріалах справи немає.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що спадкодавцю за життя належало будь-яке (рухоме, нерухоме) майно чи право на таке майно, що відповідач отримав у спадщину та може за його рахунок задовольнити вимоги позивача, та таких доказів судом не здобуто. Отже, в матеріалах справи відсутні відомості стосовно наявності майна, яке б перейшло у спадщину відповідачу.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відмову у задоволенні позову у звязку з відсутністю спадкового майна після ОСОБА_3, померлого 06 квітня 2016 року.
На підставі викладеного, керуючись статтями 25, 526, 530, 608, 610, 611, 625, 634, 1054, 1056-1, 1216, 1218, 1282 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд
В И Р I Ш И В:
В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.
Повне судове рішення складено 26 червня 2018 року.
Суддя О.О. Першко