КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року

справа 756/8949/18

провадження № 22-ц/824/882/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В, Рубан С.М.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3

заінтересована особа - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року у складі судді Луценко О.М. у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: ОСОБА_4, про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_4, у якому вона просила заборонити ОСОБА_4 наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_3 та заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_3, строком на шість місяців, заборонити ОСОБА_4 наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування) малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, усунути перешкоди у користуванні майном, що є приватною власністю постраждалої особи ОСОБА_3, зобов'язавши ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_4.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересована особа: ОСОБА_4, про видачу обмежувального припису відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_4 тривалий час вчиняє психологічне та фізичне насильство щодо неї, спричинює тілесні ушкодження, ображає, висловлюється нецензурною лайкою, принижує її честь та гідність, погрожує фізичною розправою в присутності їх спільної дитини. ОСОБА_3 на зауваження поліції не реагує, а тому поставлений на облік як «сімейний насильник». Крім того, ОСОБА_3 перешкоджає у користуванні житловим будинком, належному заявнику. На підтвердження зазначених обставин заявником до суду було надано докази, які судом при ухваленні рішення не були враховані.

В судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять достатніх доказів того, що заінтересована особа є беззаперечним кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв'язку з відмовою у видачі обмежувального напису, відсутні.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 16.08.2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі від якого у них є спільна дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5, 6).

Сторони мешкають за різними адресами та дитина залишилась проживати з матір'ю в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.7, 14, 15).

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_3 зазначила, що 11.10.2017 року ОСОБА_4 застосував до неї фізичне насильство, а саме за місцем проживання вчинив сварку в ході якої ображав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою.

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04.01.2018 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення 1 (одна) доба арешту.

Відповідно до листа ГУНП у м. Києві від 06.06.2018 року №149/125/12/01-2018 убачається, що ОСОБА_3 неодноразово викликала поліцію з приводу протиправних дій ОСОБА_4 вчинених стосовно неї, а саме вчинення сімейних сварок (конфліктів). спричинення тілесних ушкоджень, побиття (а.с.9).

Відповідно до висновку дільничного інспектора міліції Оболонського РУГУМВС України в м. Києві від 26.05.2015 року, з ОСОБА_4 проведено профілактично-роз'яснювальну бесіду щодо недопущення конфліктних ситуацій та попереджено про адміністративну відповідальність за ст. 173-2 КУпАП (а.с.11).

Згідно висновку дільничного інспектора міліції Оболонського РУГУМВС України в м. Києві від 19.04.2015 року, 11.04.2015 року черговим міліції Оболонського РУ було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1, конфлікт (а.с.12).

11.11.2017 року до Ніжинського відділу поліції в ГУНП в Чернігівській області надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_3 про те, що за місцем спільного мешкання її чоловік гр. ОСОБА_4 вчинив з нею сварку (а.с.13).

Відповідно до листа від 21.06.2018 року Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській обл., ОСОБА_4 поставлено на облік в категорії «Сімейний насильник» (а.с.18).

За заявою заявника, відомості про спричинення 17.04.2016 року їй заінтересованою особою тілесних ушкоджень, 23.06.2018 року були внесені до реєстру досудових розслідувань.

За приписами п.3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У відповідності до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

За змістом ч.2, ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону).

Звертаючись до суду, заявник посилалася на те, що після неодноразових заяв до поліції погрози не припинялись. Чоловік переслідує заявницю, постійно погрожує фізично розправитись із заявницею.

Така поведінка ОСОБА_4 свідчить про те, що життя і здоров'я заявника, перебувають під постійною загрозою.

Відтак систематичні випадки насильницьких дій заінтересованої особи щодо заявника впродовж останніх декількох років, систематичне жорстоке поводження з заявником, приниження честі та гідності, а також неврівноваженість заінтересованої особи свідчать про те, що станом на сьогодні призводить до душевних страждань та існує реальна загроза життю та здоров'ю заявника.

Так, відповідно до положень статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Розроблення законопроекту «Про запобігання та протидію домашньому насильству» було передбачене постановою від 15.05.2013 N 341 Кабінету Міністрів України &quxt;Про затвердження Державної цільової соціальної програми підтримки сім'ї до 2016 року&qu41;, пунктом 4 Плану заходів щодо забезпечення виконання положень Європейської соціальної хартії (переглянутої) на 2015 - 2019 роки, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 року N 450-р. Проект Закону було спрямовано на реалізацію положень Національної стратегії у сфері прав людини, затвердженої Указом Президента України від 25.08.2015 року N 501/2015. Необхідність прийняття акта була зумовлена також підготовкою до ратифікації Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (Стамбульська конвенція).

Метою цього Закону є узгодження положень чинного законодавства України у сфері протидії домашньому насильству та насильству стосовно жінок та адаптування його до європейських стандартів, що забезпечують підготування бази для ратифікації передбаченої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 N450-p, Стамбульської конвенції.

Дослідженням наданих заявником доказів встановлено, що доводи заяви знайшли своє часткове підтвердження, оскільки наявність конфлікту між подружжям, факту заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, що мало наслідком звернення заявника із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відсутність бажання примирення у постраждалої від домашнього насильства ОСОБА_3, а також відсутність ознак щирого каяття у заінтересованої особи кривдника, дають суду підстави дійти висновку про наявність ризиків, щодо повторного вчинення домашнього насильства, зокрема за місцем їх спільного проживання та за місцем реєстрації заявника.

Проте, з урахуванням того, що у зв'язку зі зверненням ОСОБА_3 до органу досудового розслідування, зазначені нею обставини підлягають розслідуванню та перевірки в порядку кримінального судочинства у визначені чинним кримінальним процесуальним законодавством строки, а отже колегія суддів вважає, що строк дії обмежувального припису слід визначити у два місяці.

При цьому, ОСОБА_4 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_4 Житловий будинок, який знаходиться за вказаною адресою, належить на праві власності ОСОБА_3

За змістом ч.7 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису.

Щодо повнолітніх осіб такі обмеження відсутні. В тому числі, не може бути підставою для вжиття зазначеного обмеження, відсутність у кривдника іншого житла.

Матеріали справи не містять доказів які б підтвердили те, що ОСОБА_4 чинить ОСОБА_3 перешкоди у користуванні належним їй будинком за адресою: АДРЕСА_4 ,а тому вимоги заяви в цій частині не підлягають задоволенню.

Крім того, заявник просить не наближатися ОСОБА_4 на визначену відстань до місця проживання їх спільної дитини, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, що не підлягає до задоволення, оскільки безпосередньо може вплинути на можливість батька виконувати свої батьківські обов'язки та реалізовувати свої батьківські права.

Необґрунтованою є вимога щодо заборони наближатись до місця роботи заявника ТОВ «Сільпо-Фуд» та до місць частого відвідування нею, оскільки така заборона фактично позбавить ОСОБА_4 права відвідувати ТОВ «Сільпо-Фуд» та інші громадські місця.

Також колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви в частині заборони ОСОБА_4 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, оскільки заявником не доведено суду, що ОСОБА_4 її переслідує та розшукує і що такі дії становлять загрозу життю та здоров'ю заявнику.

07.11.2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 про залишення її заяви про видачу обмежувального напису без розгляду, проте вона подана з пропуском строку, визначеного п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України, на стадії апеляційного провадження, а тому вона судом не була прийнята до уваги та в задоволенні даної заяви відмовлено.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла до висновку, що з метою запобігання ризиків повторного вчинення насильства у сім'ї слід видати обмежувальний припис яким заборонити ОСОБА_4 протягом двох місяців перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4, та заборонити ОСОБА_4 протягом двох місяців наближатися на відстань меншу, ніж 50 метрів до місця реєстрації ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції не були враховані вищезазначені обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Заяву ОСОБА_3, заінтересована особа: ОСОБА_4, про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 протягом двох місяців перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, за адресою: АДРЕСА_4, та заборонити ОСОБА_4 протягом двох місяців наближатися на відстань меншу, ніж 50 метрів до місця реєстрації ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 03 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді