Справа № 504/3860/17
Провадження № 2/504/966/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2018 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді -Барвенка В.К.,

секретаря -Мельниковій В.М.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

за участі відповідача- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду № 4, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, яким просила суд позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав по відношенню до його неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На обгрунтування свого позову позивач послалась на те, що 04.06.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб. Від цього шлюбу народились ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_5 померла.

Після смерті матері дітей, діти залишились проживати із бабусею (позивачкою) ОСОБА_1, яка є мамою ОСОБА_4

Позивач до теперішнього часу участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, повністю не піклується про духовний та фізичний розвиток дітей.

Крім того, як додатково у підготовчому судовому засіданні пояснила ОСОБА_1, та повністю визнав та підтвердив ОСОБА_4, останній вживає заборонені речовини (наркотичні).

Позивач зазначила, що вона не бажає, аби діти бачили аморальний приклад свого батька.

В підготовчому судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги.

Відповідач -ОСОБА_4 повністю підтвердив всі доводи, викладені у позові, позовні вимоги визнав повністю, і не за перечував проти задоволення позову, пояснивши суду, що саме перебування із бабусею буде найкращою долею для його дітей.

Представник органу опіки та піклування Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області подав заяву від 09.02.2018 року № 05-11/390 про розгляд справи у свою відсутність, повністю підтримав позовні вимоги.

У разі визнання позивачем позову суд має право у підготовчому судовому засіданні ухвалити судове рішення, якщо це визнання не суперечить закону, і не порушує права та законні інтереси інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, відповідача, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову виходячи з наступного:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб 04.06.2010 року, що вбачається зі змісту свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого 04.06.2010 року Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції.

Від цього шлюбу народжені ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Мати дітей- ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_8.

Вихованням та утриманням дітей займається ОСОБА_1 (бабуся дітей (мати ОСОБА_4.)), що повністю підтверджено довідкою про склад сім'ї від 20.10.2017 № 5511 виконкому Красносільської сільради Лиманського району Одеської області, довідкою Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-садок» № 269 від 19.05.2017 року № 01-20/92, характеристикою на вихованців групи «Світлячок» № 11 ОСОБА_3, ОСОБА_2, актом обстеження матеріально- побутових умов сім'ї б/д, довідкою Центру первинної медико- санітарної допомоги Лиманської райради Одеської області від 09.06.2017 року № 73.

Факт аморальної поведінки та способу життя батька дітей підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.06.2017 року № 523/8620/17 (3/523/4026/17) про притягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, до адміністративної відповідальності за фактом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44 КУпАП.

Згідно висновку опікунської ради виконавчого комітету Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області від 18.09.2017 року № 05-11/2625 опікунська рада дійшла до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до дітей ОСОБА_3, ОСОБА_2.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила суду, що батько дітей продовжує самоусуватись від участи у житті дітей, фактично вихованням та утриманням дітей займається саме вона.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив, що веде аморальний спосіб життя, зупинитись не має можливості, і не хоче аби діти бачили його поганий приклад, і не проти бути позбавленим батьківських прав по відношенню до своїх синів.

Отже, суд вважає доведеним той факт, що батько дітей самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, участі у житті дітей не приймає, чим, щонайменше, ставить під сумнів мати високе звання батька.

У відповідності до положення п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Суд, вирішуючи позовні вимоги в частині позбавлення відповідача ОСОБА_4 по відношенню до його неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_2, розглядає позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісного батька.

Виходячи зі змісту характеру цього засобу, суд вважає, що його слід застосовувати тільки тоді, коли це викликано відповідною необхідністю.

Свою позицію з приводу підстав, порядку, та наслідків позбавлення батьківських прав висловив Верховний Суд України.

Так, у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі Постанова) зазначено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків з виховання дитини з боку батька, матері є однією з підстав позбавлення їх батьківських прав.

Згідно із пунктом 16 Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання дитиною освіти.

Суд приймає до уваги той факт, що відповідач веде аморальний спосіб життя, не приймає участі у забезпеченні утримання, виховання дітей, забезпечення повсякденного фізичного розвитку, як складової виховання, лікуванні дітей, не вживав заходів щодо належного утримання дітей, що повністю доведено матеріалами справи.

Суд вважає повністю доведеним, що ОСОБА_4 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своїх синів, веде аморальний спосіб життя, що, без сумніву, може мати непоправний вплив на психіку дітей, тому суд вважає можливим позбавити його батьківських прав по відношенню до дітей -ОСОБА_3, ОСОБА_2, як крайній засіб впливу, оскільки, на переконання суду, цей засіб викликаний необхідністю як наслідок недобросовісної поведінки батька по відношенню до своєї дитини.

Таким чином, суд вважає ці позовні вимоги обгрунтованими, в зв'язку із чим вони підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання позовних вимог в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 -ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей.

Детальний аналіз ст. 180 СК України дозволяє суду дійти висновку, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, зокрема обов'язком батьків є матеріальне утримання дітей.

Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», на які посилався суд при постановленні рішення, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Судом враховується, що згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» для дітей віком від 6 до 18 років прожитковий мінімум з 01 січня 2018 року становить 1 860 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства.

На підставі наведеного, керуючись п.2 ч.1 ст.164, 167 Сімейного Кодексу України п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 95, 223, 280-281, 284 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Прийняти визнання відповідачем -ОСОБА_4 позовних вимог.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав по відношенню до його неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п'ятсот) гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 листопада 2017 року до досягнення дітьми повноліття.

Розмір аліментів, у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.К. Барвенко