Єдиний унікальний номер 233/2056/17 Номер провадження 22-ц/804/747/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 233/2056/17

Номер провадження 22-ц/804/747/18

5 грудня 2018 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Папоян В.В.

секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

учасники справи:

представники позивача публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - Сокуренко Євген Сергійович, Бикова Марія Анатоліївна

відповідач: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позо-вом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

- за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 черв-ня 2017 року, повний текст якого складено суддею Наумик О.О. в м. Костянтинівка в приміщенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області 12 червня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 03.03.2009 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отри-мав кредит у розмірі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору він складається з заяви позичальника, Довідки про умови кредитування, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою. В порушення умов договору, відповідач кредитні зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 28.02.2017 р. утворилася заборгованість в сумі 11 187,74 грн., яка складається з 1 274,72 грн. - заборгованість за кредитом, 8 904,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 508,94 грн. - процентна складова. Позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати в сумі 1 600 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2017 року відмовлено в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комер-ційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з позовом.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, позивач публічне акціонерне товари-ство комерційний банк «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог банку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачу видалась картка НОМЕР_3 строком дії до остан-нього дня грудня 2011 року, а по її закінченню йому видавалась картка НОМЕР_2 строком дії до останнього дня листопада 2015 року. Згідно виписки по картрахункам зазначених банківських карток, в період з 2011 по 2014 роки відповідач користувався зазначеними платіжними картками. Оскільки строк дії платіжної картки ста-новить до останнього дня листопада 2015 року, то з грудня 2015 року обчислюється строк позовної давності для повернення кредиту в цілому. А тому звертаючись до суду з позо-вом в березні 2017 року, банк не пропустив трирічний строк позовної давності.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до положень статті 360 ЦПК України.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що вважає вимоги банку завищеними, просив зменшити суму що підлягає стягненню.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково а рішен-ня суду першої інстанції скасувати з постановленням нового судового рішення про част-кове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

03.03.2009 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" та ОСОБА_4 був укладений договір без номеру, згід-но з яким відповідач отримав кредит у розмірі 1 500 гривень у вигляді встановленого кре-дитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмі-рі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов укладеного договору він складається з «Заяви», якою ОСОБА_4 виявив бажання оформити на своє ім'я кредитну картку, Умов і Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на це підписом у заяві (а.с.35, 36, 9-14).

У відповідності до п.5.5 «Правил користування платіжною карткою» позивач нара-ховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Відповідно до п.6.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зо-бов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених До-говором.

Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичаль-ником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплати Банку штраф в розмірі 500,00 грн. +5% від суми позову.

Позивач свої зобов'язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав ві-дповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, що стороною відповідача не спро-стовано.

В порушення умов Кредитного договору, відповідач кредитні зобов'язання за Дого-вором не виконав, у зв'язку з чим станом на 28.02.2017 року позивачем нарахована забор-гованість в розмірі 11 187,74 грн., яка складається з: 1 274,72 грн. - заборгованість за кре-дитом, 8 904,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 508,94 грн. - процентна складова.

Відповідач ОСОБА_4 надав суду заяву про застосування строку по-зовної давності (а.с.42).

Відмовляючи в задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що остан-нє внесення суми в рахунок погашення кредитної заборгованості було здійснене відпові-дачем 30 березня 2014 року, а банк звернувся до суду з позовом 06 квітня 2017 року, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем по справі.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з таких підс-тав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фі-нансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позича-льникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні вико-нуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нарахову-вати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кре-дитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка рег-ламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитуван-ня право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником тер-міну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України почи-нається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесен-ня позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 14-10цс18.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кре-дитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціа-льна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

У ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня пі-сля відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за зага-льним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті).

Згідно кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у сумі 7% від суми заборгованості до 25 числа кожного місяця (а.с.38).

Згідно наданого банком розрахунку, останній платіж позичальник здійснив 30 бе-резня 2014 року (а.с.5 зворот) і наступний платіж згідно вищезазначених умов договору він мав сплатити до 25 квітня 2014 року.

А тому саме у разі несплати чергового платежу 25 квітня 2014 року, з наступного дня (26 квітня 2014 року) починає перебіг строк позовної давності, тобто з дня, коли банк довідався (повинен був довідатись) про порушення свого права.

Таким чином трирічний строк позовної давності, перебіг якого розпочався 26 квіт-ня 2014 року, спливає 26 квітня 2017 року.

Позивач звернувся до суду з позовом 6 квітня 2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності по вимогам про стягнення заборгованості за кредитом.

Враховуючи наведене, суд дійшов невірного висновку про відмову у позові, оскі-льки банком не пропущено строк позовної давності по вимогам про стягнення кредитної заборгованості з вищенаведених підстав.

А тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановлення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно наданого банком розрахунку та виписки по картковому рахунку відповідача (а.с.4-6, 53-65) вбачається, що відповідач систематично користувався кредитною карткою в межах встановленого банку кредитного ліміту та здійснював платежі на погашення за-боргованості, що свідчить проте, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за Договором.

Проте в порушення умов кредитного договору, відповідач кредитні зобов'язання за Договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 28.02.2017 року позивачем нарахована заборгованість в розмірі 11 187,74 грн., яка складається з: 1 274,72 грн. - заборгованість за кредитом, 8 904,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 508,94 грн. - процентна складова.

Апеляційний суд, виходячи зі змісту наданого позивачем розрахунку, а також ви-писки з карткового рахунку відповідача (а.с.4-6, 53-65) вважає доведеним факт наявності заборгованості за кредитом у визначеному позивачем розмірі : 1 274,72 грн., що стороною відповідача не спростовано.

Отже, в цій частині вимоги позивача суд вважає обґрунтованими і такими, що під-лягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спі-рних правовідносин) до відносин за кредитним договором застосовуються положення па-раграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кре-дитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позича-льника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Ро-змір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Націона-льного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачу-ються щомісяця до дня повернення позики.

З розрахунку кредитної заборгованості, наданої позивачем вбачається, що позива-чем збільшувався розмір процентної ставки за кредитним договором. Проте позивачем не надані докази щодо погодження з відповідачем таких змін умов кредитного договору.

Апеляційний суд не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи, оскільки вони не підписані відповідачем, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року, відповідно до якої Умови надання банків-ських послуг застосовуються при наявності підпису позичальника, який відсутній на «Умовах та Правилах надання банківських послуг», наданих позивачем як частину креди-тного договору, укладеного з відповідачем.

З наведеного випливає, що розмір процентної ставки, який має бути застосований до спірних правовідносин дорівнює 30,00 % річних, оскільки саме такий розмір процент-ної ставки зазначений в «Заяві позичальника» та в «Умовах кредитування з використан-ням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду», які власноручно підписані пози-чальником ОСОБА_4, і за таким розміром процентної ставки банком нараховувалась, а відповідачем погашалась заборгованість за кредитним договором, а от-же вказаний розмір процентної ставки визнавався сторонами, що підтверджується банків-ською випискою про рух коштів позичальника, наданих позивачем.

З розрахунку заборгованості вбачається, що з 01.09.2014 року банком запроваджена збільшена процентна ставка, а саме проценти на поточну та прострочену заборгованості нараховано за період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року у розмірі 34,80%, а за період з 01.04.2015 року по 28.02.2017 року застосовано ставку 43,20% річних, що більше від обу-мовленої договором процентної ставки.

Крім того, з наданих банком Заяви позичальника (а.с.38), виписок по картковим рахункам відповідача (а.с.53-64,66) вбачається, що відповідачу під час укладання кредитного договору видавалась кредитна картка НОМЕР_3 строком дії до останнього дня грудня 2011 року, а по закінченню дії цієї картки надавалась картка НОМЕР_4 строком дії до останнього дня листопада 2015 року.

Однак з розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кре-дитом нараховані позивачем по 28.02.2017 року.

Проте, згідно із умовами Кредитного договору кредит надавався відповідачу з кін-цевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до останнього дня ли-стопада 2015 року.

Нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору апеляцій-ний суд також вважає неправомірним, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Така позиція відповідає висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Су-ду в постанові від 28 березня 2018 року в цивільній справі №444/9519/12.

Оскільки доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірах 34,80% та 43,20% суду не надано, і строк дії кредитної картки відповідача становить до останньо-го дня листопада 2015 року, то саме з 01.09.2014 року по 30.11.2015 року мають бути на-раховані банком проценти за користування кредитом за процентною ставкою у розмірі, обумовленої кредитним договором, тобто 30% річних виходячи з наступного розрахунку:

(1 274,72 грн. х 30%/360 днів) х 456 днів прострочки (з 01.09.2014 року по 30.11.2015 року) = 484,39 грн.;

Тому розмір процентів, що підлягають стягненню з відповідача на користь банку становить:

372,10 грн. (розмір процентів з 03.03.2009 року по 31.08.2014 року згідно розрахун-ку заборгованості) + 484,39 грн. (проценти за період з 01.09.2014 року по 30.11.2015 року), а всього 856,49 грн.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення процентів підлягають частковому задо-воленню в розмірі 856,49 грн.

Щодо нарахування банком штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та штра-фу (процентна складова) 508,94 грн., апеляційний суд виходить з наступного.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП).

Відповідно до ст. 2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної опе-рації забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року грома-дянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території насе-лених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерорис-тична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані ска-сувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2).

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 -УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвер-дження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоря-джень Кабінету Міністрів України».

Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здій-снювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів Укра-їни від 30 жовтня 2014 року № 1053».

Як встановлено апеляційним судом та вбачається з копії паспорта, останнім відо-мим місцем проживання ОСОБА_4 за реєстрацією є м. Костянтинівка Донецької області (а.с.15).

Місто Костянтинівка та Костянтинівський район Донецької області відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

За наведених підстав апеляційний суд вважає вимоги про стягнення з відповідача штрафів є необґрунтованими.

Враховуючи наведене, вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь банку заборгованості в розмірі 2 131,21 грн., яка складається з: 1 274,72 грн. - заборгова-ність за кредитом, 856,49 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результа-тами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або част-ково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постанов-ленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відпові-дача на користь банку заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 131,21 грн.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляцій-ної інстанції повинна містити новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розг-лядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної ін-станції.

Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення від 26.03.2017 року, звертаючись до суду з позовом, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 600 грн. (а.с.1), а згідно платіжного доручен-ня від 19.06.2017 року при зверненні до суду з апеляційною скаргою банком сплачено 1 760 грн. (а.с.67).

В апеляційній скарзі банк просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухва-лити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційним вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та част-ково задовольнити позовні вимоги банку в розмірі 2 131,21 грн., тобто на 19,04% від пер-вісної ціни позову.

Тому з відповідача на користь банку підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної зави та апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі:

641,73 грн. (1 600 грн.?19,04%)+(1 760 грн.?19,04%) .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «При-ватбанк» задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з до ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_5 виданий Костянтинівським РВ УМВС Украї-ни в Донецькій області 26 травня 1999 року) на користь публічного акціонерного товарис-тва комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за кредит-ним договором №б/н від 3 березня 2009 року станом на 28 лютого 2017 року в розмірі 2 131 (дві тисячі сто тридцять одна) гривня 21 копійка, з яких: 1 274 (одна тисяча двісті сімдесят чотири) гривні 72 копійки заборгованість за кредитом та 856 (вісімсот п'ятдесят шість) гривень 49 копійок заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_5 виданий Костянтинівським РВ УМВС Украї-ни в Донецькій області 26 травня 1999 року) на користь публічного акціонерного товарис-тва комерційний банк «Приватбанк» () судовий збір в розмірі 641 (шістсот сорок одна) гривня 73 копійка.

В задоволення іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бу-ти оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та долучено до матеріалів цивільної справи 6 груд-ня 2018 року.

Суддя-доповідач: А.В. Гапонов

Судді: Г.В. Новікова

В.В. Папоян