Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 442/3202/15-ц

провадження № 61-8121св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ОСОБА_3,

відповідач - Дрогобицька міська рада Львівської області,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року у складі судді Крамара О. В. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року у складі колегії суддів: Берези В. І., Бойко С. М., Штефаніци Ю. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа - ОСОБА_4, про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_3 - ОСОБА_5, який проживав у місті Познані Руспубліці Польщі. За життя 13 січня 2009 року ОСОБА_5 склав нотаріальний акт (заповіт), яким заповів все своє майно на ім'я своєї дочки ОСОБА_3.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається із 45/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1

Крім неї інших спадкоємців немає, дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_7, яка була матір'ю ОСОБА_3, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті батька ОСОБА_3 звернулася в районний суд міста Познань у Республіці Польщі про визнання за нею права на спадкове майно після смерті матері та батька ОСОБА_9

Постановою районного суду міста Познань у РеспубліціПольщі від 30 березня 2011 року за ОСОБА_3 було визнано спадщину після смерті її матері та батька ОСОБА_5, яку вона набула вцілому.

09 грудня 2015 року ОСОБА_1 - представник ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області із заявою про видачу на ім'я ОСОБА_3 свідоцтва про спадщину за заповітом на майно, що залишилось після смерті її батька ОСОБА_9

Листом приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області від 11 грудня 2015 року ОСОБА_1 повідомлено, що у зв'язку із відсутністю правовсьановлюючого документа на спадкове майно після смерті ОСОБА_9, рекомендовано звернутися до суду.

Під час підготовки документів до суду стало відомо, що спадкове майно, а саме: 45/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2, які належали на праві приватної власності ОСОБА_9, передано у власність ОСОБА_4 на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 17 липня 2013 року за набувальною давністю.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 17 липня 2013 року та постановлено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Дрогобицької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_10, просить визнати за ОСОБА_3 право власності на 45/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 у порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_9

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_11 задоволено.

Визнано за ОСОБА_11 право власності на 45/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_2 у порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_9

Рішення міськрайонного суду мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_10, відповідають встановленим у справі обставинам та підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року залишено без змін.

Погоджуючись з рішенням міськрайонного суду, апеляційний суд зазначив про те, що рішення є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків міськрайонного суду.

У липні 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року, справу передати на новий розгляд до міськрайонного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що позов в інтересах ОСОБА_10 подано неповноважним представником. Суди дійшли помилкового висновку про те, що спірне нерухоме майно належало на праві приватної власності ОСОБА_9 Крім того, ОСОБА_10 порушила порядок прийняття спадщини та не має права на звернення до суду із вказаним позовом.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, який проживав в місті Познані Руспубліці Польщі.

ОСОБА_12 ОСОБА_10 є: ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя 13 січня 2009 року ОСОБА_5 склав нотаріальний акт (заповіт), яким заповів все своє майно на ім'я ОСОБА_3.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із 45/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1

Після смерті батька ОСОБА_3 звернулася в районний суд міста Познань у Республіці Польщі про визнання за нею права на спадкове майно після смерті матері та батька ОСОБА_9

Постановою районного суду міста Познань у РеспубліціПольщі від 30 березня 2011 року було визнано за ОСОБА_3 спадщину після смерті її матері та батька ОСОБА_5, яку ОСОБА_3 набула вцілому.

09 грудня 2015 року ОСОБА_1 - представник ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області із заявою про видачу на ім'я ОСОБА_3 свідоцтва про спадщину за заповітом на майно, що залишилось після смерті її батька ОСОБА_9

Листом приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області від 11 грудня 2015 року ОСОБА_1 повідомлено, що у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно після смерті ОСОБА_9, рекомендовано звернутися до суду.

Згідно із копією свідоцтва про право власності на будівлі від 06 січня 1966 року та довідкою КП Львівської обласної ради «Дрогибицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 18 грудня 2014 року № 2464 ОСОБА_9 належить 45/100 ідеальних частин домоволодіння, яке знаходиться по вулиці АДРЕСА_3 (а. с. 26, 190).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК Україниспадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3, позбавлений можливості отримати свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_3 на спадкове майно в позасудовому порядку, а тому за наявності доказів на підтвердження позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

ОСОБА_4 звернулася до суду з касаційною скаргою на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 рокуяк особа, за якою рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 17 липня 2013 року було визнано право власності на нерухоме майно - 45/100 частин житлового будинку АДРЕСА_4 за набувальною давністю.

Однак судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 17 липня 2013 року та постановлено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Дрогобицької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

Таким чином, оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року та ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року права ОСОБА_4 не порушено. Наведені в касаційній скарзі доводи необґрунтовані та спростовуються матеріалами справи. Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають зібраним у справі доказам, які суд оцінив належним чином.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило