Справа № 1-132/11
Провадження № 6/161/439/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року місто ОСОБА_1

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гринь О.М.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку подання головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 державний виконавець Першого ВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 звернулась в суд з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Своє подання мотивує тим, що на примусовому виконанні Першого ВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавчий лист №1-132/11 виданий 15.08.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про конфіскацію всього належного на праві приватної власності майна ОСОБА_4 на користь держави. Згідно відповіді КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» за боржником зареєстрована частка квартири, яка знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Конякіна, 37/82, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.08.2001 року. Актом опису та арешту майна ВП №28449181 від 20.06.2012 року дане майно, а саме: частка квартири, яка знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Конякіна, 37/82 (загальна площа - 34,2 м.кв.), було описане, арештоване та передано на відповідальне зберігання матері боржника та співвласниці квартири.

З огляду на наведене та на підставі ч.6 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 443 ЦПК України просить визначити частку боржника ОСОБА_4 у квартирі, що знаходиться за адресою: Волинська обл., м.Луцьк, вул.Конякіна, 37/82, якою останній володіє спільно з ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Заявник головний державний виконавець Першого ВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Будучи належним чином повідомленими, заінтересована особа в судове засідання не зявилась, що відповідно до вимог ст. 443 ЦПК України не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши представлені в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що подання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як наголошує ч.1, ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

За змістом ч.1-2, ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Судом при огляді кримінальної справи № 1-132/11 встановлено, що вироком Апеляційного суду Волинської області від 05.07.2011 року було скасовано в частині призначення покарання вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.04.2011 року та призначено ОСОБА_4 покарання: - за ч. 1 ст. 185 КК України 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі; - за ч. 2 ст. 187 КК України 7 (сім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання 7 (сім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком від 04 березня 2010 року і остаточно призначено ОСОБА_4 покарання 8 (вісім) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. В решті вирок залишено без змін (а.с.305-306 кримінальної справи № 1-132/11 ).

15.08.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за вказаним вироком видано виконавчий лист.

Відповідно до даних АСВП, постановою державного виконавця Першого ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області від 31.08.2011 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого листа (ВП №28449181).

Як передбачено ч.1 ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.32 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно ч.1, ст.443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

За змістом повідомлення КП «Волинське бюро технічної інвентаризації» боржнику ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 30.08.2001 року, виданого Відділом по приватизації житлового фонду виконкому Луцької міської ради згідно з розпорядженням від 30.08.2001 року №481-р належить квартира, що знаходиться за адресою: Волинська обл., м.Луцьк, вул.Конякіна, 37/82 (а.с.9).

Згідно копії вказаного свідоцтва, наданого КП «Волинське бюро технічної інвентаризації» на виконання ухвали суду про витребування матеріалів від 18.10.2018 року, вказана квартира належить ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності разом із ОСОБА_5

Судом встановлено, що на вказане майно в даний час накладено арешт, що підтверджується актом опису й арешту майна від 20.06.2012 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, ОСОБА_2 реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомості (а.с. 10-14).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

При вирішенні питання суд враховує, що виділ частки боржника із спільної сумісної власності у межах виконавчого провадження регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства.

При розгляді подання приватного виконавця в порядку ст. 443 ЦПК України вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно, а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду.

Системне тлумачення положень вказаних норм дає підстави дійти висновку, що за результатами розгляду подання приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд постановляє ухвалу, в якій зазначається конкретне майно, що підлягає саме виділу. Власники, які вважають, що у зв'язку зі зверненням стягнення на майно боржника у випадках, коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, порушені їх майнові права у виконавчому провадженні, у зв'язку з накладенням арешту на майно, мають право звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення його з-під арешту.

А тому, за таких умов суд приходить до переконання, що приватним виконавцем надані належні і достатні докази, які свідчать про належність спірного майна на праві спільної сумісної власності боржнику, та як вбачається з матеріалів справи, у боржника відсутнє інше майно, на яке можна звернути стягнення, що також знайшло підтвердження в судовому засіданні, а тому подання підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.443 ЦПК України,ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Подання головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами - задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_4 на праві власності належить 1/2 частка квартири, що розташована за адресою: Волинська обл., м.Луцьк, вул.Конякіна, 37/82.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 30 листопада 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь

Волинської області