Справа № 523/9761/18
Провадження №2/523/4017/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2018 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Правди Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачі є співвласниками квартири № 22 у будинку № 28 по Академіка Сахарова у м. Одесі. В даній квартирі крім позивачів зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_4. З 01.10.2014 року відповідачі виїхали з вищевказаної квартири та по теперішній час проживають за адресою: Росія, Московська область, м. Балашіха, мкр-н Авіаторів, р НестероваАДРЕСА_2. Відповідачі, які не проживають у вказаній квартирі з жовтня 2014 року, залишаючись зареєстрованими по вказаній житловій площі, створюють для позивачів перешкоди в користуванні своєю власністю, так як вони вимушені нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг.

Від представника позивачів надійшло клопотання в якому позов підтримала, просила його задовольнити, розгляд справи провести за відсутності позивачів та їх представника.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, надали до суду клопотання в якому просили розгляд справи провести за їх відсутності.

За таких обставин суд, зі згоди позивачки, ухвалює заочне рішення, згідно ст.280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідно до договору купівлі-продажу від 26.10.2004 року виданого Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою за реєстраційним № НОМЕР_1 є співвласниками квартири № 22 у будинку № 28 по Академіка Сахарова у м. Одесі, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно видане КП «ОМБТІ та РОН» № 5238492 від 29.10.2004р.

В даній квартирі крім позивачів зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_4, що підтверджується довідкою про склад сімї від 11.07.2018 року № 87.

З 01.10.2014 року відповідачі виїхали з вищевказаної квартири та по теперішній час проживають за адресою: Росія, Московська область, м. Балашіха, мкр-н Авіаторів, р НестероваАДРЕСА_2. Факт не проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 починаючи з 01.10.2014р. о теперішній час за адресою: АДРЕСА_3 підтверджується актом про не проживання від 11.07.2018 року підписаними сусідами, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, який завірений управляючим справами ОСББ «УЮТ».

Відповідачі, які не проживають у вказаній квартирі з жовтня 2014 року, залишаючись зареєстрованими по вказаній житловій площі, створюють для позивачів перешкоди в користуванні своєю власністю, так як вони вимушені нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

Положення статті 317 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Суд встановив, що реєстрація відповідача в квартирі, яка є приватною власністю позивачки, створює перешкоди у користуванні останньою своїм майном, що є прямим порушенням статті 319 Цивільного кодексу України.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України, члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічне положення міститься в статті 383 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України, до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, оскільки відповідачі на момент звернення позивачів до суду та станом на теперішній час у спірній квартирі не проживає більше чотирьох років, особистих речей в квартирі не мають, суд доходить висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартири АДРЕСА_1.

Згідно за ст.217 ЦК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачки за вищевказаною адресою.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 316, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК України, ст.ст. 263 265, 282-283 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повний текст рішення складено 03.12.2018р.

Суддя: