Номер провадження 2/570/200/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області

у складі: судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом Публічого акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ "Дельта Банк", та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 банк України про визнання порушеним права споживача фінансових послуг банку та визнання недійсним кредитного договору; визнання частково недійсним д оговору про передачу активів і кредитних зобовязан в частині відступлення/передачі права вимоги за кредитним договором № 6-012/ФКВ-08 від 09 січня 2008 року та Іпотечним договором №6-012/Zфквіп-08 від 09.01.2008 року -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ПАТ "Дельта банк" звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

Позов мотивовано тим, що 09.01.2008 року між ТзОВ "Український промисловий банк" та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №6-012/ФКВ-08, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 14 тис. доларів США зі сплатою 11,40 % річних строком до 05.01.2023 року.

30.06.2010 р. між ТзОВ "Український промисловий банк" та ПАТ "Дельта банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ТзОВ "Український промисловий банк" передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТзОВ "Український промисловий банк" як кредитора у зазначених зобовязаннях, внаслідок передачі від ТОВ «Укрпромбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

На забезпечення кредитних зобов'язань між указаними особами укладено договір іпотеки від 09.01.2008 р., предметом якого є садовий будинок з надвірними будівлями №649, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, село Нова Українка, «Західний» садове товариство, провулок Короткий. Зазначений цегляний будинок, складається з 1 поверху з мансардою, загальна площа 54 кав.м. та надвірні будівлі і споруди : Б сарай; к колодязь; №1 огорожа. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_4 09.01.2008 р. за р. №19 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 09.01.2008 р. №2626158.

В іпотечному договорі міститься відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов'язань.

30.06.2010 р. первісний кредитор відступив ПАТ "Дельта банк" права вимоги за вказаними правочинами. Відповідач ОСОБА_2 не виконав належним чином кредитного зобов'язання, у зв'язку із чим утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 173 040, 40 грн. станом на 28.07.2015 р.

На підставі викладеного ПАТ "Дельта банк" просило в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором від 09.01.2008 р. в розмірі 173 040, 40 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки садовий будинок з надвірними будівлями №649, що знаходиться за адресою: Рівненська обл.., Рівненський р-н., с.Нова Українка «Західний» садове товариство, провулок Короткий, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» право власності на садовий будинок з надвірними будівлями №649, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Нова Українка, «Західний» садове товариство, провулок Короткий.

Відповідач позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» (а.с.49-50), який доповнив 01.12.2015 р. (а.с.57-61), в обґрунтування зустрічного позову вказує, що кредитний договір від 09.01.2008 р. є таким, що укладений з порушенням істотних умов договору встановлених законодавством України, що регулює спірні правовідносини, які необхідні для його укладення, з використанням елементів нечесної підприємницької практики всупереч існуючих норм і вимог діючого законодавства України та грубо порушує охоронювані Конституцією і законами України права та інтереси споживача фінансових послуг.

У змісті кредитного договору відсутні згода за всіма іншими істотними умовами кредитного договору, зокрема відповідач не здійснив розпис сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту. Не навів належний «Графік платежів». Не зазначені вид і предмет кожної супутньої послуги з обгрунтуванням їх вартості. Не визначено належно і обєктивно реальну процентну ставку, абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді. Відсутнє застереження банку щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків. Не зазначено про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи, а також про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у звязку з отриманням кредиту. Не визначено строк дії договору, порядку припинення дії кредитного договору. Відсутня істотна умова договору про дострокове розірвання кредитного договору, що не є тотожним з достроковим поверненням кредиту. Не зазначена відповідальність кредитора при порушенні умов договору щодо умов повернення і зарахування кредиту. Відповідачем не здійснено оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування. Не встановлено положення про інфляційне застереження та не узгоджено домовленості про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки.

Просить визнати порушеним право ОСОБА_2 споживача фінансових послуг банку. Визнати недійсним кредитний договір №6-012/ФКВ-08 від 09.01.2008 р., укладений між ТОВ «Укрпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» з ОСОБА_2

Крім того, згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с.107) вказує, що 30.06.2010 р. між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань, за яким відбулося відступлення права вимоги від ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» до позичальника та іпотекодавця ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором та іпотечним договорами від 09.01.2008 р. У відповідача ПАТ «Дельта Банк» за оспорюваним договором факторингу не існувало законного права на придбання права відступної вимоги до фізичної особи не субєкта господарювання ОСОБА_2 Просить визнати частково недійсним укладений 30.06.2010 р. між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», за згодою НБУ, нотаріально посвідчений ОСОБА_5 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Договір про передачу активів і кредитних зобовязань від ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», в частині відступлення/передачі права вимоги до позичальника та іпотекодавця ОСОБА_2 за кредитним договором від 09.01.2008 р. та іпотечним договором від 09.01.2008 р.

Згідно заперечень на зустрічну позовну заяву (а.с.95-97) представник позивача-відповідача ОСОБА_6 вказує, що згідно умов укладеного між сторонами кредитного договору, визначено, укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Позичальник засвідчив, що шляхом підписання цього договору він підтверджує факт письмово ознайомлення з умовами кредитування банку та отримання копії відповідного листа-повідомлення про умови кредитування банку, за якими надається кредит. Підтвердив, що уважно ознайомився зі змістом договору, всі його умови зрозумів, повністю з ними згоден, заперечень немає та зобовязується їх дотримуватися та виконувати.

Тобто, вся необхідна інформація про можливі варіанти кредитування, відсоткову ставку, строк кредитування, витрати на укладання договорів та інше, перед укладенням кредитного договору позичальнику була надана, тому твердження позивача про відсутність інформації про кредит не відповідає дійсності.

Із укладених кредитного договору, іпотечного договору, анкети на отримання кредиту безспірно вбачається, що умисел позивача був реально спрямований на отримання банківського кредиту під заставу належного йому нерухомого майна. Отримуючи кредит в повному обємі, позивач не предявляв до відповідача вимог щодо зміни умов договору, а погодився зі всіма умовами, викладеними в договорі. Отримавши кредитні кошти в червні 2008 року, користувався ними і через 7 років заявив до банку позовну заяву про порушення його права, визнання кредитного договору недійсним, не вказуючи в поданій зустрічній позовній заяві про подальші наслідки визнання договору недійсним, що передбачають повернення стороні договору банку всіх отриманих в кредит грошових коштів, адже визнання договору недійсним передбачає настання ряду правових наслідків. Вказує, що валютний ризик при отриманні споживчого кредиту несе позичальник споживач. Просить відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк». Згідно заяви від 23.12.2015 р. (а.с.98) просить застосувати строки позовної давності, оскільки перебіг позовної давності щодо визнання оспорюваного кредитного договору закінчився 09.01.2011 р.

Згідно заперечень на заяву про збільшення позовних вимог представник позивача-відповідача ПАТ «Дельта Банк» вказує, що зміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач за зустрічним позовом свого обовязку щодо повернення кредиту та сплати відсотків не виконує ані первісному кредитору, ані новому, що свідчить про небажання позивача взагалі виконувати свої зобовязання за кредитним договором та спростовує твердження позивача про порушення його прав за кредитним договором через укладення договору купівлі-продажу прав вимоги. ОСОБА_2 було відомо про зміну кредитора у зобовязанні за кредитним договором від 09.01.2008 р., оскільки з моменту переходу прав вимоги за даним кредитним договором до нового кредитора АТ «Дельта Банк», позичальник, починаючи з липня 2010 року включно до 2015 року погашав кредитну заборгованість саме новому кредитору, що підтверджується розрахунком заборгованості, тому збільшення розміру позовних вимог є безпідставним. АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрпромбанк» дотримались усіх норм чинного законодавства при укладенні договору купівлі-продажу права вимоги від 30.06.2010 р. Позивач не довів і не зазначив у позові чим порушуються саме його право наявністю оскаржуваного договору купівлі-продажу прав вимоги, стороною якого він не є, та не обґрунтував належним чином у звязку з чим він звернувся з позовом у даній справі. Відступлення права вимоги призводить до заміни сторони правочину та не змінює умови укладеного кредитного договору, наслідком укладення даного договору є перехід прав ТОВ «Укрпромбанк» до АТ «Дельтабанк», та не тягне за собою зміну інших умов кредитного договору, крім переходу прав кредитора. Істотні умови кредитного договору, порядок погашення кредиту, розмір процентної ставки, строк повернення кредиту та інші істотні умови кредитного договору не змінилися. Крім того, зміни умов кредитного договору вносяться шляхом укладання письмових додаткових угод до договору, однак жодних додаткових угод сторонами укладено не було, що також підтверджує безпідставність тверджень позивача за зустрічним позовом. Крім того, відповідно до змісту п.п. 2 п.1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг Країни «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» №231 від 03.04.2009 року в редакції, що діяла на момент укладення договору факторингу, до фінансової послуги факторингу включається набуття грошової вимоги не лише до фізичних осіб, а також і до тих боржників, які є субєктами господарювання за договором. Тому доводи позивача з цього приводу є необґрунтованими, оскільки вказане Розпорядження не обмежує і не забороняє набуття чи перехід права грошової вимоги до фізичних осіб, а лише перераховує сукупність операцій з фінансовими активами, які відносяться до фінансової послуги факторингу. Просить відмовити у задоволенні зустрічного позову зі збільшеними позовними вимогами.

В судове засідання представник позивача-відповідача не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги банку підтримала у повному обсязі та просить її задоволити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог просить відмовити у повному обсязі згідно поданих заперечень.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_7 подав клопотання, згідно якого просить справу розглядати без його присутності, долучив до клопотання письмові пояснення, в яких вказує про недоведеність вимог банку та у звязку з цим просить відмовити у задоволенні персвісного позову, а зустрічний позов задоволити у повному обсязі.

Ухвалою Рівненського міського суду від 17.02.2016 р. у справі було призначено за клопотанням представників позивача-відповідача ОСОБА_2 судово-економічну експертизу, яка повернута без виконання у звязку з ненадходженням коштів на її проведення. (а.с.164-166).

Ухвалою Рівненського районного суду від 17.10.2018 р. за клопотанням представника відповідача-позивача було задоволено клопотання про витребування доказів, які до суду не надано. Інших клопотань з цього приводу до суду заявлено не було.

У підготовчому засіданні ухвалою Рівненського районного суду від 27.02.2018 р. за клопотанням представника відповідача-позивача було залучено до участі у справі в якості співвідповідача ТзОВ «Укрпромбанк» та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - «ОСОБА_3 банк України», які відзиву, пояснень на відзив до суду не надали.

Інші учасники процесу, а саме представник відповідача за зустрічним позовом ТзОВ «Укрпромбанк» та третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору «ОСОБА_3 банк України» були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, заперечень, клопотань до суду не надали.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.01.2008 р. між ТзОВ "Український промисловий банк" та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 14 тис. доларів США зі сплатою 11,40 % річних строком до 05.01.2023 року.

На забезпечення кредитних зобов'язань між вказаними особами укладено договір іпотеки від 09.01.2008 р., предметом якого є садовий будинок з надвірними будівлями №649 за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Нова Українка «Західний» садове товариство, провулок Короткий, придбаний за рахунок коштів, наданих за кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору за ОСОБА_2 утворилася заборгованість у розмірі 173 040, 40 грн.

Тому позивач просить визнати за ним право власності на вказану нерухомість, яка передана банку в іпотеку.

Крім того, право вимоги до відповідача ОСОБА_2 за укладеним ним кредитним договором від 09.01.2008 р. виникло у банку на підставі укладеного 30.06.2010 р. між ТзОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» Договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами.

Однак, пред'явлений ПАТ «Дельта банк» позов про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки за кредитним договором від 09.01.2008 р. не відповідає способу захисту та не може бути вирішений судом, оскільки суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 4.2 договору іпотеки, укладеного 09.01.2008 р. між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2, у випадку порушення іпотекодавцем обовязків за цим кредитним договором іпотеко держатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 4.3 Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченими п.4.4 цього договору.

У пункті 4.4 договору іпотеки зазначено, що у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п.4.1 цього договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів, зокрема шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання.

Згідно з п.п. 4.4.2, 4.4.3 договору іпотеки реалізація майна здійснюється шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, шляхом укладення від свого імені договорів купівлі-продажу майна з третіми особами, а у випадку звернення стягнення на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріусу реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина 1 статті 328 ЦК України).

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Пред'явлена ПАТ «Дельта банк» вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки за кредитним договором від 09.01.2008 р. не відповідає способу захисту та не може бути вирішена судом, оскільки суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.

Крім того, слід зазначити, що у порушення вимог п. 4.2 вказаного вище договору іпотеки лист вимогу від 07.08.2015 р. відповідачу ОСОБА_2 банк направив 11.08.2018 р. (а.с.24-260), а з позовом звернувся до закінчення цього строку 26.08.2015 р.

Отже, в задоволенні первісного позову слід відмовити.

Що стосується вимог відповідача-позивача ОСОБА_2 згідно зустрічного позову та збільшених позовних вимог, то суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Нормами цивільного законодавства передбачено, як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

У разі встановлення, що позичальнику не була надана повна та достовірна інформація про умови кредитування і сукупну вартість кредиту та визнання недійсними окремих умов про встановлення несправедливих платежів та комісій: за дії, які банк вчиняє на власну користь; які не є послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», при відсутності достатніх даних для визнання решти умов і договору в цілому несправедливими, відсутності достатніх даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним у цілому, не встановивши обставин, які можна кваліфікувати як несправедливі умови і які можуть мати наслідком недійсність договору загалом.

У разі встановлення, що позичальник здійснював платежі на виконання умов договору, які визнанні недійсними, він має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення зайво сплачених коштів.

Вимоги відповідача-позивача про визнання кредитного договору від 09.01.2008 р. недійсним не підлягають до задоволення, оскільки до суду не надано доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема, не спростовано, що при укладенні кредитного договору відповідач-позивач ОСОБА_2 діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши характер правочину і всі його істотні умови. На виконання умов спірного договору він без заперечень отримав кошти, тривалий час виконував його у частині повернення кредитних коштів. Визнання окремих умов договору недійсними не тягне за собою визнання недійсним такого договору в цілому.

Доводи відповідача-позивача про визнання частково недійсним укладеного 30.06.2010 р. договору про передачу активів і кредитних зобовязань підлягають відхиленню, оскільки судом встановлено, що відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк», НБУ та ПАТ «Дельта Банк», до банку перейшло право вимоги, в тому числі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним з відповідачем, відбулася заміна кредитора в основному та забезпечувальних зобов'язаннях, а тому ПАТ «Дельта Банк» є належною стороною цих договорів.

На думку суду, посилання представника позивача-відповідача щодо спливу позовної давності у заяві від 22.12.2015 (а.с.98), є безпідставними, виходячи з положень абзацу 3 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», де вказано: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, доводи, що приведені ОСОБА_2 у зустрічному позові, не обгрунтовують вимоги останнього та не можуть слугувати підставою для задоволення заявлених зустрічних вимог, у звязку з чим, у їх задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні первісного позову Публічого акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право права власності на садовий будинок з надвірними будівлями №649, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, село Нова Українка, «Західний» садове товариство, провулок Короткий відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 банк України про визнання порушеним права ОСОБА_2 споживача фінансових послуг банку та визнання недійсним кредитного договору №6-012/ФКВ-08 від 09 січня 2008 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» ) та ОСОБА_2; визнання частково недійсним укладений 30 червня 2010 року між Т ОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», за згодою ОСОБА_3 банку України, нотаріально посвідчений ОСОБА_5, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Договір про передачу активів і кредитних зобовязань від ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», в частині відступлення/передачі права вимоги до Позичальника та Іпотекодавця ОСОБА_2, за кредитним договором № 6-012/ФКВ-08 від 09 січня 2008 року та Іпотечним договором №6-012/Zфквіп-08 від 09.01.2008 року відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач відповідач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», , адреса: вул.Богоявленська, 2, м.Рівне.

Позивач - відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ТОВ «Український промисловий банк»: , адреса: м.Київ, бульвар Л.Українки, 26.

Третя особа: ОСОБА_3 банк України, , адреса: м.Київ, вул.Інститутська, 9.

Повний текст судового рішення виготовлено 23.11.2018 року.

Суддя Гнатущенко Ю.В.