Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , за участю секретаря Собакінських С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків у порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Вказувала, що постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1, З 10.07.2012р., згідно договору дарування, власником цієї квартири є відповідачка. Не зважаючи на те, що власником квартири стала відповідачка, оплату житлово-комунальних послуг та послуг на утримання будинку та прибудинкової території, починаючи з січня 2014 року здійснювала виключно позивач, у звязку з чим просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 5753,96 грн.

Відповідачка з позовом не погодилась, надала заперечення до позову в якому зазначила, що є єдиним власником квартири 9 за адресою м. Маріуполь, вул. Сєченова буд.52. З моменту реєстрації шлюбу з 02.02.2013 р. проживає за адресою чоловіка: АДРЕСА_2 з чоловіком Євстаф»євим О.Г. та двома малолітніми дітьми 2013 р.н та ІНФОРМАЦІЯ_1 За згодою відповідачки, позивачка мешкає у її квартирі одна, та користується комунальними послугами одна.

27.03.2018 року Позивач надала до суду заяву, якою просить позов задовольнити та розглянути справу без її участі. Поновити строк подачі позову до суду з поважних причин, так як вона є пенсіонеркою, має низький розмір пенсії та не є фахівцем у галузі права.

27.03.2018 року Відповідач надала до суду заяву, якою просила в позові відмовити повністю та розглянути справу без її участі.

Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування від 10.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_1 передала у дарунок ОСОБА_4 1/2 частки квартири номер 9, загальна площа 22,1 кв.м., житлова площа 12,9 кв.м., що знаходиться у будинку номер 52 по вулиці Сєченова в місті Маріуполь.

Витягом про державну реєстрацію підтверджується, що власником квартири номер 9 будинку номер 52 по вулиці Сєченова в місті Маріуполь є ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про шлюб виданого Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 02 лютого 2013 року був укладений шлюб між гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_4, яким також зазначено, що після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини є ОСОБА_5.

З паспорту Позивачки вбачається, що остання зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 52 кв.9 з 25.12.2001 року.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначений зміст права власності. Так, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовідносини з приводу надання та отримання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Статтею 1 вказаного Закону зазначено, що споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується обєктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Крім того, статтею 9 Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Частиною 3 вказаної статті також зазначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобовязаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

У відповідності з частиною 1 статті 541 ЦК України, солідарний обов»язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов»язання.

У відповідності з частиною 1 статті 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов»язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Судом встановлено, що позивачка мешкає в квартирі відповідачки за її згодою, та до подачі позову до суду відповідачка не заперечувала проти її проживання у квартирі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що щомісячні платежі комунальних послуг за квартиру, яка належить на праві власності Відповідачці, були сплачені Позивачкою, ОСОБА_6 за період з січня 2014 року по червень 2017 року на утримання будинку та прибудинкової території на користь ЖКП КК «Кальміуська» в сумі 1976,32 грн.; на вивіз сміття на користь КП «Комунальник» в сумі 299,69 грн. З грудня 2014 року по червень 2017 року включно за користування послугами електропостачання ПАТ «Донецькобленерго» в сумі 1621,63 грн. З вересня 2014 року по серпень 2017 року включно за користування послугам газопостачання в сумі 1888,89 грн. З березня 2014 року по липень 2017 року включно за користування послугами з постачання холодної води а користь КП «МПУ ВКХ» в сумі 1336,22 грн. З березня 2015 року по квітень 2017 року включно за теплопостачання на користь ККП «Маріупольтепломережа» у сумі 4385,16 грн. Всього Позивачкою сплачено 11507,92 грн. Таким чином Позивачка просить стягнути з Відповідачки у порядку зворотної вимоги 5753,96 грн.

Також відповідачкою зазначалось, що при подачі вказаного позову позивачем були порушені строки позовної давності. Тобто, вимоги, які предявлені позивачкою становлять період з січня 2014 року по червень 2017 рік, а позов предявлено (відповідно до дати підписання) 31.10.2017 року, тобто період перевищує 3 роки.

Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст..261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляду його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного період після переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

У відповіді на відзив позивач зазначив про те, що строк позовної давності ним було пропущено з поважних причин. Вона є пенсіонеркою, має низький розмір пенсії ( 1403,06грн.), та не мала можливості звернутися до платного адвоката для складання позовної заяви. Пропущений нею строк є невеликим.

Суд не бере до уваги те, що позивачка зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідачки та сина, бо відповідно до ст.202 ч.1 Сімейного Кодексу України, повнолітні дочка та син, зобов»язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, та рішенням суду від 07 грудня 2017 року її позовні вимоги частково задоволено, та стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини з усіх видів доходів з кожного з 20.07.2017 року. Але по даній справі період за який позивачка просить стягнути суму в порядку регресу закінчується квітнем та червнем 2017 року, тобто до початку стягнення аліментів.

Таким чином, суд приймає до уваги письмові пояснення позивача та визнає поважними причини пропущеної позовної давності, а саме , що позивачка є пенсіонеркою, має низький розмір пенсії ( 1403,06грн.), та пропущений нею строк не є у далекому минулому.

Також, судом встановлено, що не оспорюється сторонами по справі, що відповідачка не мешкає в квартирі, та не користується нею. В квартирі мешкає та фактично користується нею тільки позивачка. В квартирі встановлені лічильники на газ, воду та електропостачання. Таким чином, всіма зручностями у квартирі відповідно до лічильників користується фактично позивачка та власний розсуд та за її особистою необхідністю. Тому в частині позивних вимог за водопосточання, газопосточання та електропостачання слід відмовити, оскільки нарахування за цими послугами здійснюється за фактичним вживанням по лічильниках. Судом встановлено, та це не заперечується сторонами, що відповідачка фактично не мешкає у спірній квартирі, тому вона не має нести витрати за послуги, які отримує безпосередньо позивачка.

Також суд не бере до уваги довідку від 16 лютого 2018 року за № 285 Маріупольського бюро технічної інвентаризації, про те що позивачка чинить перешкоди у доступі до спірної квартири, тому, що заява відповідачки датована 30.01.2018 р., вже після подання заяви до суду та періодів боргу.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позивних вимог , а саме з січня 2014 року по червень 2017 року на утримання будинку та прибудинкової території на користь ЖКП у сумі 1976,32 грн., на вивіз сміття -299, 69 грн., та з березня 2015 року по квітень 2017 року за теплопостачання 4385,16 грн. ( 1976,32+299,69+4385,16=6661,17 грн., 6661,17/2=3330,59 грн.)

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 141, 264,265 ЦПК України, ст.ст.256, 257, 261, 267, 317, 322 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із даним позовом.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про відшкодування збитків у порядку регресу задовольнити частковао.

Стягнути з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, пенсіонерки, яка мешкає в АДРЕСА_4, на відшкодування витрат по сплаті за спожиті комунальні послуги (три тисячі триста тридцять гривень, 59 коп.) 3330, 59 грн..

Стягнути з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає АДРЕСА_3 ,судовий збір у розмірі 364,80 грн. на користь держави.

В решті інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Донецької області. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. М. Іванченко