Справа № 161/6047/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А.М.
Провадження № 22-ц/802/27/18 Категорія: 30 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря- Лимаря Р.С.,

прокурора - Романішиної Т.Л.

представника позивача - Трибощука О.В.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

23 січня 2017 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області в даній справі позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 в користь Головного управління управління Пенсійного фонду України у Волинській області 90923,14 грн. матеріальної шкоди, заподіяної у зв'язку з оплатою працівникові вимушеного прогулу. Вирішено також питання про розподіл судових витрат між сторонами. Постановою Верховного Суду від 11.04.2018 року рішення суду першої інстанції залишено в силі.

11 червня 2018 року відповідач ОСОБА_3 подав заяву про перегляд зазначеного рішення Луцького міськрайонного суду від 23 січня 2017 року у зв'язку з нововиявленими обставинами. В обґрунтування заяви зазначає, що постановою слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області Демидюка Ю.Д. від 30.05.2018 року закрито кримінальне провадження від 02 квітня 2014 року № 0000057 у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

Вказує, що в ході розслідування зазначеного кримінального провадження встановлено, що він перебував у щорічній відпустці на момент надходження до ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області постанови суду про поновлення ОСОБА_5. Вважає, що зазначені обставини є нововиявленими і мають істотне значення для справи та не могли бути відомі заявнику. Просить суд скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2017 року у звязку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2017 року у справі за позовом заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликаючись на неправильне застосування норм процесуального та матеріального права просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення у справі, яким скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2017 року у даній справі.

08 жовтня 2018 року прокуратурою Волинської області подано відзив на апеляційну скаргу в якому заступник прокурора області подану заявником апеляційну скаргу вважає необгрунтованою та безпідставною.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін з наступних мотивів.

З матеріалів справи встановлено, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2015 року, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 04 січня 2013 року № 2-о «Про припинення державної служби ОСОБА_5.», поновлено ОСОБА_5 на посаді начальника управління Пенсійного фонду України у м. Луцьку з 04 січня 2013 року та стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_5 11 859,54 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 січня 2013 року до 21 червня 2013 року.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16 липня 2015 року постановлено стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_5 79 063,60 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання постанови суду за період з 22 червня 2013 року до 23 березня 2015 року.

На виконання вищезазначених судових рішень згідно з наказами Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 5 червня 2015 року № 46-о та від 12 серпня 2015 року № 92-о проведено нарахування та виплату ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 90 923,14 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 5 червня 2015 року №3705 та від 13 серпня 2015 року № 5078, а також постановами державних виконавців про закінчення виконавчих проваджень від 10 червня 2015 року та від 18 серпня 2015 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2017 року ухвалено Стягнути з ОСОБА_3 в користь Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області 90923, 14 грн. матеріальної шкоди заподіяної у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, стягнути з ОСОБА_3 в користь Прокуратури Волинської області 1378 грн. судового збору.

Відповідно до вимог ст. 423 ЦПК рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

У своїй заяві відповідач ОСОБА_3, як на підставу для перегляду рішення суду за нововооявленими обставинами, вказує на постанову слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області Демидюка Ю.Д. від 30.05.2018 року про закриття кримінального провадження від 02.04.2014 року №0000057 у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення (далі постанова слідчого Демидюка Ю.Д.). Зазначеною постановою слідчого Демидюка Ю.Д. встановлено, що відповідач ОСОБА_3 перебував у щорічній відпустці на момент надходження до ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області постанови суду про поновлення на роботі ОСОБА_5

Відтак, постанова слідчого Демидюка Ю.Д. не існувала на час розгляду справи, а тому є новою, а не нововиявленою обставиною у даній справі.

Крім того, постановою Верховного Суду від 11.04.2018 року, якою залишено в силі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2017 року в даній справі, встановлено вину відповідача ОСОБА_3 у незаконному звільненні працівника та затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі (а.с. 242 том 1).

За таких обставин, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що зазначені відповідачем обставини, не є в даному випадку нововиявленими відповідно до ст. 423 ЦПК України, а тому відсутні підстави для задоволення заяви відповідача ОСОБА_3.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова слідчого Демидюк Ю.Д. про закриття кримінального провадження від 30.05.2018 року, є нововиявленою обставиною не грунтуються на нормах закону, оскільки зазначена заявником обставина, а саме - постанова слідчого у розумінні положень ЦПК України не є нововиявленою, а тому вплинути на висновки суду при постановленні рішення не могла.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (Рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України», № 3236/03, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (Рішення ЄСПЛ у справі «Правєдная проти Росії», № 69529/01, 18 листопада 2004 року).

Та обставина, що ОСОБА_3 на час надходження до ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області постанови суду про поновлення на роботі ОСОБА_5 перебував у щорічній відпустці, була відома заявникові на час розгляду справи про стягнення з нього матеріальної шкоди заподіяної у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, оскільки перебування у відпустці стосується саме особи заявника ОСОБА_3.

Таким чином, зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді