Справа № 2-58/11р.
Провадження № 4-с/346/23/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді Веселова В.М.

за участі секретаря Максим'юк М.А.

представника скаржника - ОСОБА_1

представника зацікавленої особи АБ «Укргазбанк» - Пономарчук О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за скаргою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції в місті Києві, Публічне акціонерне товариство АБ « Укргазбанк» на постанову про відкриття виконавчого провадження № 50095575 від 09.02.2016 року,-

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати причини пропущення ним строку на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження № 50095575 від 09.02.2016 року поважними та поновити пропущений строк; визнати незаконною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження № 50095575 від 09.02.2016 року.

Скаргу мотивує тим, що в серпні 2018 року йому стало відомо про накладення арешту на його кошти, що розміщені на банківському рахунку, відкритому в АТ «ОТП Банк». Він встановив, що даний арешт накладено Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві. 29.08.2018 року він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 50095575 та з'ясував наступні обставини.

19.04.2012 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області було видано виконавчий лист по справі №2-58/2011 р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» боргу в розмірі 819 549,92 грн.

12.01.2016 року стягувач пред'явив даний виконавчий лист до Шевченківського ВДВС. 09.02.2016 року державним виконавцем вказаного відділу Дубовець Л.І. було відкрито виконавче провадження № 50095575 з виконання даного виконавчого листа, про що винесено відповідну постанову, яка є незаконною та підлягає скасуванню з огляду на наступне.У виконавчому листі № 2-58/2011 р. вказано, що строк його пред'явлення до виконання - до 02.03.2013 року.

Скаржник та його представник зазначають, що згідно ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-ХІV) в редакції Закону № 2677-VІ, яка діяла на момент подання виконавчого листа до Шевченківського ВДВС, виконавчі листи можуть бути пред'явлені до виконання протягом одного року з моменту набрання законної сили судовим рішенням, на виконання якого виданий даний виконавчий документ.

Відповідно до ст. 23 вказаного Закону строки пред'ялення виконавчого документа до виконання перериваються: пред'явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Як вбачається з відмітки на звороті виконавчого листа № 2-58/2011 р. 10.05.2012 року ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з виконання даного виконавчого листа згідно п. 4 ст.26 Закону № 606-ХIV (тобто пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення). Таким чином, якщо навіть рахувати, що строк пред'явлення вказаного виконавчого листа до виконання було перервано, то все одно даний строк мав закінчитися 10.05.2013 року.

Відповідно до ст. 24 вказаного Закону державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Водночас ст.25 цього Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Також ст. 26 цього Закону передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі, зокрема, пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на момент подання виконавчого листа до Шевченківського ВДВС та на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.02.2016 року, чітко визначено, що державний виконавець має відмовити у відкритті виконавчого провадження в разі пропуску встановленого законодавством строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Зазначає, що строк пред'явлення виконавчого документа до виконання має низку схожих рис із позовною даністю, головна з яких - це законне право особи уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння певного правопорушення, винесення рішення про притягнення до відповідальності, стягнення боргу тощо, посилаючись при цьому на Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції ( п. 1 ст. 32 Конвенції).

Посилаючись на правову позицію, викладену Верховним Судом України в постанові від 20.01.2016 року по справі № 6-711цс15, зазначає, що виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред'явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

До моменту ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження заявнику не було відомо про відкриття даного виконавчого провадження, копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.02.2016 року він не отримував.

Звертає увагу, що дана скарга подається протягом десяти днів з моменту, коли заявник дізнався про наявність оскаржуваної постанови, тобто протягом розумного строку для звернення до адвоката за наданням правової допомоги та оформлення і подання даної скарги, а також в межах строку, визначеного ст.25 Закону № 606-ХІV. Таким чином, зважаючи, що заявник дізнався про наявність оскаржуваної постанови лише 29.08.2018 року, вважає, що строк на її оскарження пропущено з поважних причин, а тому даний строк підлягає поновленню.

При цьому звертає увагу, що копію постанови про арешт майна боржника він також не отримував, відтак дізнався про існування виконавчого провадження № 50095575 лише коли не зміг розпорядитися коштами на своєму банківському рахунку, після чого в найкоротші та розумні строки з'явився на прийом до державного виконавця Шевченківського ВДВС та вжив заходів щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. До моменту накладення арешту на майно боржника Шевченківським ВДВС не було вжито жодних заходів, за яких заявник міг би дізнатися про наявність даного виконавчого провадження раніше. При вирішенні питання про поновлення строку на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження просить звернути увагу на очевидну незаконність даної постанови, оскільки стягувачем було пропущено строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання на понад 2,5 роки.

Представник скаржника в судовому засіданні 8 жовтня 2018 року вимоги скарги підтримав в повному обсязі. В судове засідання 30 листопада 2018 року представник скаржника не з'явився без поважної причини, хоча про день,час та місце слухання справи був належним чином повідомлений під розписку.

Представник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду скарги належним чином повідомлявся,що не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Представник Публічного акціонерного товариства АБ « Укргазбанк» в судове засідання подав заперчення,а в судовому засіданні вимоги скарги заперечив в повному обсязі. Вказав,що виконавчий лист,який був виданий Коломийським міськрайонним судом 20.03.2012 року було вчасно пред'явлено для виконання по місцю реєстрації боржника - скаржника по справі. В подальшому даний виконавчий лист перебував на примусовому виконанні відповідно у 2012- 2018 роках. Відповідно,на думку представника зацікавленої особи строк пред'явлення виконавчого документу не було перервано і виконання проводиться у відповідності до діючого законодавства. Просить відмовити скаржнику у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення представника скаржника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 19.04.2012 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області в справі № 2-58/2011 р. видано виконавчий лист про стягнення солідарно з ТзОВ «Лугана-сервіс», ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» заборгованість за договором про овердрафт не обслуговування № 43-О від 28.12.2007 року в розмірі 819 549,92 грн. (а.с.11-12). Відповідно своїм листом від 25.04.2012 року прокурор м.Коломия звернувся до ДВС Солом'янського районного управління юстиції в м.Києві (по місцю реєстрації боржника на той час) з вищезазначеним виконавчим листом з метою його виконання. В зв'язку із зміною місця проживання боржника , даний виконавчий лист було перенаправлено до відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції, де і було відкрито виконавче провадження ВП №33150119 з накладенням арешту на все майно та кошти боржника.

Постановою про арешт майна боржника від 16 квітня 2014 року ВП №33150119 було накладено арешт на все майно боржника, а постановою від 10 листопада 2014 року виконавчий документ було повернуто стягувачу в зв'язку з тим,що у боржника відсутнє будь-яке майно.

Відповідно 15 березня 2015 року, АБ «Укргазбанк» звернувся з заявою до ДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві з листом про прийняття на примусове виконання виконавчого листа ,виданого 20 лютого 2012 року Коломийським міськрайонним судом по справі №2-58/2011. Даний виконавчий лист було прийнято ДВС до виконання, постановою від 2 квітня 2015 року було відкрито виконавче провадження ВП №47092681, а 28.05.2015 року було постановою державного виконавця було накладено арешт на все майно боржника та оголошення про заборону на його відчуження.

8 грудня 2015 року постановою від 8 грудня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, виконавчий документ було повернуто стягувачеві,в зв'язку з тим,що заходи по виявленню майна боржника виявились безрезультатними.

12 січня 2016 року АБ «Украгазбанк» звернувся з заявою до ДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві з листом про прийняття на примусове виконання виконавчого листа ,виданого 20 лютого 2012 року Коломийським міськрайонним судом по справі №2-58/2011(а.с.13-14). 09.02.2016 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Дубовець Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 50095575) при примусовому виконанню виконавчого листа № 2-58/2011, виданого 19.04.2012 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 819 549,92 грн. боргу, на підставі ст.ст. 17,19, 21,25,31 Закону України «Про виконавче провадження». Боржника зобов'язано у семидений термін з моменту відкриття виконавчого провадження оплати заборгованість на рахунок стягувача (а.с. 15-16) . Однак, боржником самостійно в наданий термін рішення суду не виконано, а тому державний виконавець почав виконувати його в примусовому порядку.

Боржником самостійно в наданий термін рішення суду не виконано, а тому державний виконавець почав виконувати його в примусовому порядку. Виконавчий лист на даний час знаходиться на виконанні ДВС Шевченківського району м.Києва.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішення є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.28 цього Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як роз'яснено у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», а також у пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Згідно ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Положення ст.14 Конституції України, з якими кореспондуються норми усіх процесуальних кодексів, проголошують, що cудові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у якій ідеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу («Бурдов проти Росії», «Горнсбі проти Греції»).

В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

За загальним правилом для примусового виконання судового рішення необхідно, щоб воно набуло законної сили, і щоб особа, на користь якої щось присуджено судом («стягувач»), попросила суд посприяти у примусовому виконанні присудженого. Для цього вона повинна звернутися до суду, який постановив рішення, із заявою (клопотанням) про видачу так званого «виконавчого документа» (виконавчого листа, наказу, ордеру тощо). Далі з цим виконавчим документом стягувач має звернутися до конкретного виконавця (судового пристава, бейліфа, маршала, державного, присяжного, приватного виконавця тощо), який є носієм державної влади і який безпосередньо звертає рішення до виконання, застосовує до боржника або до належного йому майна заходи, що дозволяють виконати за боржника його зобов'язання перед стягувачем.

Порядок примусового виконання за боржника його зобов'язань перед стягувачем (або примусового виконання судового рішення) отримав назву «виконавче провадження».

В Україні статтею 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначено як завершальну стадію судового провадження, яка полягає у сукупності дій уповноважених органів та осіб, що спрямовані на примусове виконання (судових) рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; диспозитивності тощо (ст. 2 Закону № 1404-VIII), які кореспондуються з статтею 4 Закону № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № № 1403-VIII), а також з основними засадами (принципами) здійснення судочинства судами загальної юрисдикції, що передбачені у відповідних процесуальних законах.

Закон «Про виконавче провадження» не розкриває терміну «диспозитивність», але його значення розкривається у відповідних статтях усіх процесуальних кодексів (ст. 14 ГПК, ст. 13 ЦПК, ст. 9 КАС), положеннями яких передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, відповідно до статті 1 вказаного Закону примусове виконання судових рішень покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до статті 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, у тому числі й суд, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом другим частини першої статті 19 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що право вибору пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення віднесено до компетенції і тих і інших, належить стягувачу.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення і в силу приписів статті 18 цього Закону зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Примусове виконання судового рішення здійснюється індивідуально за кожним виконавчим документом.

У виконавчому листі №2-58/2011 р. вказано,що строк його пред'явлення до виконання до 2 березня 2013 року, згідно ЗУ «Про виконавче провадження» в ред.ЗУ №2677-VI «Про внесення змін до ЗУ «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів(посадових осіб», яка діяла на момент подання виконавчого листа до Шевченківського ВДВС,виконавчі листи можеть бути пред'явлені до виконання протягом 1 року з моменту набрання законної сили судовим рішенням, на виконання якого виданий даний виконавчий документ. Це кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України від 20.01.2016 року по справі №6-711цс15.

Як вбачається з представлених документів, виконавчий документ було направлено для виконання 25 квітня 2012 року до Солом'янського відділу ДВС Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві, було отримано 21.06.2012 року Шевченківським відділом ДВС м.Києва де вперше було відкрито виконавче провадження ВП 33150119. В подальшому , після повернення виконавчого листа 10.11.2014 року(плюс строки поштового відправлення і 10 денний строк на оскарження) , було відкрито виконавче провадження від 2.04.2015 року на підставі звернення банку від 13.03.2015 року. В подальшому після повернення виконавчого листа стягувачу на підставі постанови від 8.12.2015 року, на підставі звернення банку від 12.01.2016 року,знову було відкрито виконавче провадження 9.02.2016 року. Тобто у всіх випадках було збережено 1 річний строк позовної давності.

За таких обставин, суд вважає, що в частині визання та скасування постанови Шевченківського районного відділу ДВС м.Києва , вимоги скарги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Скаржник вказує,що про наявність оскажуваної постанови він дізнався тільки 29 серпня 2018 року, однак, жодних документів, які б підтверджували сам факт про те,що він дізнався 29 серпня 2018 року нічим не підтверджений, відповідно в частині продовження строку,на чому наполягає скарєник, то даний строк на її оскарженню не підлягає поновленню.

На підставі наведеного, Закону України «Про виконавче провадження», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції в місті Києві, Публічне акціонерне товариство АБ « Укргазбанк» на постанову про відкриття виконавчого провадження № 50095575 від 09.02.2016 року - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Веселов В. М.