Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 753/2817/17-ц

провадження № 61-20030св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року у складі судді Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, у якому, уточнивши вимоги, на підставі статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України, статей 1, 3, 30 Закону України «Про виконавче провадження» просила стягнути за рахунок Державного бюджету України грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 50 тис. грн, завданої внаслідок бездіяльності посадових осіб відповідачів та тривалого невиконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на її користь на утримання їхнього сина ОСОБА_5, а також зобов'язати відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві стягнути з боржника аліменти за виконавчим листом від 22 вересня 1998 року. Крім того, позивач просила звільнити її від сплати судового збору, посилаючись на скрутний майновий стан.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, позовну заяву залишено без руху та встановлено заявникові строк для сплати судового збору.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 23 березня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відстрочення сплати судового збору відмовлено, позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

ОСОБА_3 оскаржила ухвалу суду першої інстанції про повернення їй позовної заяви в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі порушила клопотання про звільнення її від сплати судового збору, посилаючись на скрутний майновий стан.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для сплати судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року у складі судді Кравець В. А. апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 23 березня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Оскаржувана ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_3 у визначений строк не усунула недоліків апеляційної скарги щодо сплати судового збору, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості вирішити питання про відкриття апеляційного провадження.

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу про повернення їй апеляційної скарги та направити справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Вважає, що внаслідок незаконного повернення їй апеляційної скарги у зв'язку з несплатою судового збору її було обмежено у доступі до правосуддя. Судовий збір за подання позову про відшкодування шкоди, заподіяної бездіяльністю посадової особи органів Державної виконавчої служби України, не стягується.

Від Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та ОСОБА_4, в інтересах якого діє представник ОСОБА_6, надійшли відзиви на касаційну скаргу, у яких вони просять залишити в силі ухвалу суду апеляційної інстанції, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2018 року справу № 753/2817/17-ц призначено до судового розгляду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд, визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3, застосувавши положення статей 121, 295, 297 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), виходив із того, що заявник не виконала вимог ухвали суду щодо сплати судового збору.

Однак з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Судові процедури повинні бути справедливими, особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однією з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету» («Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), № 28249/95, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

У зв'язку з цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), виключно відповідно до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Згідно з пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час звернення із позовною заявою) судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Із наведеного випливає, що позивачі, які звільнені від сплати судового збору при поданні окремих позовів, та певні категорії осіб незалежно від категорії позову звільняються не лише від сплати судового збору за подання позову, а й за подання апеляційних скарг.

Позовна заява ОСОБА_3 обґрунтована тим, що внаслідок неправомірної бездіяльності посадових осіб відповідачів, яка призвела до тривалого невиконання відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві та відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві судового рішення про стягнення аліментів на утримання сина, їй завдано моральної шкоди.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що з урахуванням змісту позовних вимог та суб'єктного складу, позивач звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3, вищезазначених норм права не врахував і дійшов необґрунтованого висновку про необхідність сплати судового збору за подання апеляційної скарги в справі за позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності посадових осіб відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві та відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, порушивши при цьому право заявника на судовий захист.

Таким чином, апеляційним судом були допущені порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому ухвала Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року підлягає скасуванню з переданням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 411, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило