У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2018 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Захарчук С. С. ,

при секретарі - Комар К. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ахметової Ліни Едуардівни про примусове проникнення до житла,

В С Т А Н О В И В :

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ахметова Л.Е. звернулася до суду з поданням про примусове проникнення до житла.

Зазначала, що у неї на виконанні перебуває виконавче провадження № 56808235 з примусового виконання виконавчого напису № 802 від 25.06.18, виданий приватним нотаріусом про звернення стягнення на 8/9 частину квартири АДРЕСА_1, яка на праві власності належить боржнику ОСОБА_2

У процесі примусового виконання виконавчого напису нотаріуса боржнику були надіслані повідомлення про проведення опису 8/9 частини зазначеної квартири та надання доступу до квартири від 19.07.18, від 08.08.18 та від 05.09.18.

Доступ до квартири боржником надано не було, про що були складені акти від 07.08.18, від 23.08.18 та від 10.09.18.

Посилаючись на те, що боржник умисно створює перешкоди у проведенні виконавчих дій шляхом недопуску приватного виконавця до квартири, умисно ухиляється від отримання поштової кореспонденції, направленої на його адресу, просила надати їй дозвіл на примусове проникнення до житла боржника - квартири АДРЕСА_1.

У судовому засіданні приватний виконавець подання підтримала з викладених у ньому підстав та просила подання задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення приватного виконавця, вивчивши подання та додані до нього докази, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що 25.06.18 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. було видано виконавчий напис про звернення стягнення на 8/9 частини квартири АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_2

8/9 частина зазначеної квартири була передана ОСОБА_2 в іпотеку на користь стягувача ОСОБА_4

За рахунок грошових коштів, отриманих від реалізації даної часини квартири слід задовольнити вимоги стягувача ОСОБА_4, а саме: невиплачену суму позики у розмірі 980 100 грн., еквівалент суми 36 300 дол. США., плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 14 000 грн., а загальна сума, що підлягає стягненню, становить 994 100 грн. (а.с. 7).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.07.18 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ахметовою Л.Е. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 802 від 25.06.18 (а.с. 5-6).

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 - 1/9 частини, ОСОБА_6 - 8/9 частини (а.с. 8-9).

Відповідно до повідомлень приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ахметової Л.І. від 19.07.18, 08.08.18, 05.09.18 виконавець надсилала ОСОБА_2 вимоги про надання доступу до квартири АДРЕСА_1 для проведення її опису 07.08.18, 23.08.18, 10.09.18 відповідно (а.с. 13, 15, 19).

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ахметовою Л.І. були складені акти від 07.08.18, 23.08.18, 10.09.18 про недопуск боржником приватного виконавця до зазначеної квартири (а.с. 14, 18, 22).

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 311 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним.

Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Обґрунтовуючи подання, приватний виконавець вказувала на те, що боржник умисно ухиляється від отримання поштової кореспонденції та створює умови для недопуску приватного виконавця до квартири.

Разом з тим, до подання додані копії поштових відправлень, адресовані боржнику та які повернулися за закінченням терміну зберігання (а.с. 11-12, 16-17).

Таким чином, належних доказів того, що боржник був належним чином повідомлений про необхідність надання доступу до квартири 07.08.18, 23.08.18 та 10.09.18 суду не надано, у зв'язку з чим, не надано доказів і того, що боржник умисно ухиляється від виконання вимог приватного виконавця.

Виходячи з вищевикладеного, підстав для задоволення подання приватного виконавця немає.

Керуючись ст. ст. 9, 30 Конституції України, ст. ст. 12, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. ст. 8, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 311 ЦК України, ст. ст. 259, 268, 353, 354, 439 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ахметової Ліни Едуардівни про примусове проникнення до житла - відмовити.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 04.12.18.

Суддя С. С. Захарчук