Постанова

Іменем України

03 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 153/608/17

провадження № 61-2689св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Ямпільська міська рада Вінницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2017 року у складі суддів: Берегового О. Ю., Денишенко Т. О., Матківської М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області про визнання права власності в порядку набувальної давності.

Позовна заява обґрунтована тим, що починаючи з 15 вересня 2005 року і по сьогоднішній день він відкрито, добросовісно та безперервно володіє, користується та проживає в квартирі АДРЕСА_1. За час свого проживання він проводив капітальні та поточні ремонти. Квартира йому була надана СВАТ ім. Суворова в 2005 році. На цей момент будь-які правовстановлюючі документи відсутні, в зв'язку із банкрутством СВАТ ім. Суворова. З метою захисту свого цивільного права та інтересу вказану квартиру, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом та просить визнати за ним право власності на квартиру в порядку набувальної давності.

Позивач просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку набувальної давності.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області в складі судді: Дзерина М. М. від 13 вересня 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку набувальної давності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач з 2005 року добросовісно, відкрито та безперервно проживає у квартирі АДРЕСА_1 і це є очевидним для усіх третіх осіб (сусідів). ОСОБА_4 правомірно набув право власності на вищевказану квартиру, оскільки інше прямо не випливає із закону та незаконність набуття права власності не встановлена судом. Визнання права власності за позивачем не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2017 року апеляційну скаргу Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області задоволено. Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2017 року скасовано. Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області про визнання права власності в порядку набувальної давності.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що територіальною громадою набуто право власності на гуртожиток по АДРЕСА_1. Таким чином, у спірної квартири є власник, а тому сам по собі факт користування нею не є підставою виникнення права власності за набувальною давністю.

У грудні 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій просив рішення апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2017 року оскаржене рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. При цьому посилався на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що: суд першої інстанції прийняв законне рішення, оскільки на підставі допитів свідків встановив, що існують підстави для застосування статті 344 ЦК України; про постановлення рішення апеляційного суду ОСОБА_4 нічого не відомо і в процесі особисто участі не приймав.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі відкрито касаційне провадження.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що 15 грудня 1998 року відповідно до наказу Регіонального відділення фонду Держмайна № 1408 весь житловий фонд та гуртожитки СВАТ «ім. Суворова» взяті на облік як державне майно та перебували на обліку в регіональному відділенні ФДМУЦ по Вінницькій області до моменту передачі Ямпільській міській раді, що підтверджується листом Регіонального відділення фонду Держмайна України по Вінницькій області вих. № 05-06/1405 від 11 травня 2017 року.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_4 на підставі рішення загальних зборів СВАТ «ім. Суворова» 15 вересня 2005 року було надано квартиру № 17, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Частину об'єктів житлового фонду, які під час приватизації не увійшли до статутного капіталу СВАТ «ім. Суворова» відповідно до актів приймання передачі, 17 червня 2013 року передано у комунальну власність територіальної громади м. Ямпіль та знято з обліку, зокрема і гуртожиток по АДРЕСА_1. З дати підписання актів приймання-передачі територіальною громадою набуто право власності на вказаний об'єкт нерухомості.

Тлумачення статті 344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою; володілець суб'єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно.

У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15 зроблено висновок, що норми статті 334 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Встановивши, що відсутні підстави, передбачені статтею 344 ЦК України для набуття права власності за набувальною давністю, апеляційний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що про постановлення рішення апеляційного суду ОСОБА_4 нічого не відомо і в процесі особисто участі не приймав. Аналіз матеріалів справи свідчить, що представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 приймав участь в судовому засіданні в апеляційному суді 30 листопада 2017 року, що підтверджується журналом судового засідання (а. с. 82 - 83).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель