Справа № 440/166/18 Головуючий у 1 інстанції: Кос І.Б.
Провадження № 22-ц/811/378/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м.Львів

Справа № 440/166/18

Провадження № 22ц/811/378/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргуПриватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька»

на рішення Буського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Буську 4 травня 2018 року (суддя Кос І.Б.)

у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

встановив:

ПАТ СК «Галицька» звернулось з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу. Просить стягнути із відповідача ОСОБА_2, у зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою, в порядку регресу збитки в сумі 4 624,07 грн. та судові витрати в розмірі 1762 грн.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 27 серпня 2015 року між ПАТ СК «Галицька» та ОСОБА_3 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підтвердженням чого є страховий поліс АЕ № 4837619, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності забезпеченого транспортного засобу марки «Мерседес Бенц 410», реєстраційний номер НОМЕР_1. До позивача надійшла заява від 11 травня 2016 року від ЛКП «Львівавтодор» Львівської міської ради про виплату страхового відшкодування у зв'язку із пошкодженням відповідачем ОСОБА_2, як винуватцем ДТП, під час керування ним зазначеним вище автомобілем, світлофора (інвентарний номер 71), що належить територіальній громаді міста Львова. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП. На підставі страхового акту № ГСК0М та розрахунку страхового відшкодування від 17 січня 2017 року, позивачем була здійснена виплата страхового відшкодування ЛКАТДП № 1339 у розмірі 4624,07 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6366 від 17 січня 2017 року. Стверджує, що збитки заподіяні з вини відповідача, який добровільно відшкодувати їх не бажає. Просить задовольнити позов.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 4 травня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду оскаржив позивач. Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказує, що позивачем була здійснена виплата страхового відшкодування ЛКАТДП № 1339 у розмірі 4624,07 грн. Така виплата мала місце з вини відповідача. Стверджує, що відповідач ОСОБА_2 відмовляється добровільно відшкодувати збитки.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України у чинній на даний час редакції суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 27 серпня 2015 року між позивачем ПАТ СК «Галицька» та ОСОБА_3 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що вбачається із страхового поліса АЕ № 4837619. Предметом договору є страхування цивільно-правової відповідальності забезпеченого транспортного засобу марки «Мерседес Бенц 410», реєстраційний номер НОМЕР_1, строком до 27 серпня 2016 року.

6 квітня 2016 року ОСОБА_2 правомірно керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц 410», реєстраційний номер НОМЕР_1, на вулиці Кульпарківській, 96 у м. Львові, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду (світлофор), що призвело до його механічних пошкоджень, після чого залишив місце ДТП, чим порушив п. 10.1, п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України.

Вищевказані обставини встановлені постановою Залізничного районного суду міста Львова від 25 травня 2016 року.

ОСОБА_2 визнаний винним за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Із страхового акту № ГСК0М та розрахунку страхового відшкодування від 17 січня 2017 року, наданих позивачем, вбачається, що вищевказана подія була кваліфікована як страховий випадок, а сума страхового відшкодування склала 4624,07 грн. Така сплачена позивачем на користь Львівського комунального автотранспортно-дорожнього підприємства №1339 у вищезазначеному розмірі, що підтверджується платіжним дорученням № 6366 від 17 січня 2017 року.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання матеріальної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є, зокрема Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України обов'язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки, покладається на його володільця.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна за своїм змістом норма закріплена у статті 27 Закону України «Про страхування».

Згідно із ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 121 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є, зокрема Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

Згідно із пунктом 38.1.1. «в» ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо, зокрема, він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

У відповідності до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами, транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Окрім цього, п. 1.6 ст. 1 згаданого Закону визначено, що власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є учасником бойових дій і на нього поширюються пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2, яке видане відповідачу 9 квітня 2015 року.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вимоги ПАТ СК «Галицька» до ОСОБА_2, який є учасником бойових дій, про відшкодування в порядку регресу збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої він був, до задоволення не підлягають. Таке відшкодування може проводити МТСБУ.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Залишити рішення Буського районного суду Львівської області від 4 травня 2018 рокубез змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 23 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді