Єдиний унікальний номер 263/1257/18
Номер провадження 22-ц/804/533/18
Головуючий в 1 інстанції Томілін О.М.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Биліни Т.І.

суддів Мироненко І.П., Гаврилової Г.Л.

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

02 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району (надалі ССД ММР по Центральному району) про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява вмотивована тим, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною сторін, які проживали у цивільному шлюбі з 2009р. по 2013р. З вказаного часу сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем. Так як відповідач життям сина не цікавився, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною, навіть по телефону, та приймати участь в його вихованні, має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 9763,03грн., позивач просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачкою не доведено винної поведінки відповідача в ухиленні від виконання своїх батьківських обов'язків, яка б була законною підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд вважав передчасним застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, бо це не буде сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач є особою працездатною, яка без поважних причин не сплачує аліменти та, станом на 09.07.2018 року має заборгованість в розмірі 35014,93грн. Оскаржуване рішення не містить конкретизації мотивів відхилення висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Оскаржуване рішення не відповідає думці дитини, яка не бажає спілкуватися з батьком, тому рішення постановлено всупереч обставинам справи та не підтверджено певними та допустимими доказами.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання не з'явився представник третьої особи ССД ММР по Центральному району, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відповідно положень ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 12.07.2013 року серії НОМЕР_1, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області(повторно), ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4, батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.6).

Згідно з довідками № 447 та №75 від 23.01.2017 року, виданими комітетом самоорганізації населення «Староміський», ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 проживають за адресою АДРЕСА_1, без реєстрації. (а.с.13,14).

З довідки, наданої Комунальним дошкільним навчальним закладом комбінованого типу «ясла-садок №20 «Калинка» управління освіти Маріупольської міської ради» (ДНЗ №20) від 18.08.2017 року вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідував дошкільний навчальний заклад №20. До закладу дитину приводила та забирала мати, дитина була вдягнена охайно, добре вихована, матір забезпечує хлопчика усім необхідним для занять. Успіхами хлопчика тато не цікавився. (а.с.12). Аналогічна інформація міститься і в довідці від 26.01.2018 року наданій 26.01.2018 року КЗ «Маріупольська ЗОШ І-ІІІ ст.№65». (а.с.20).

Відповідно до довідки, наданої Центральним відділом Державної виконавчої служби м.Маріуполь від 23.08.2017 року, ОСОБА_3 має заборгованість по аліментам, які з нього стягнуті на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 За період з 23.01.2017 року по 04.08.2017 року заборгованість дорівнює 9763,03 грн. Зазначена заборгованість подовжує зростати і станом на 15.01.2018 року становить 25027,93 грн. (а.с.16,21).

З висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради вбачається доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.58-59).

Колегія суддів погоджується з обставинами встановленими судом першої інстанції, вважає їх повними та обґрунтованими. Вирішуючи спір, суд встановив факти та визначив правовідносини, зумовлені ними, правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення.

Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, при цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до положень статті 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно положень ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В суді апеляційної інстанції було встановлено з відповіді на відзив представника позивача - ОСОБА_2, що відповідач за період з 23.01.2017 року по 09.07.2018 року сплатив аліменти в розмірі 4330грн.(а.с.100-102)

З пояснень представника відповідача стало відомо, що відповідач у вересні 2018 року звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні та встановлення порядку спілкування з дитиною. Вказана обставина позивачем та її представником не спростована.

З огляду на вказане доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач без поважних причин не сплачує аліменти та станом на 09.07.2018 року має заборгованість в розмірі 35014,93грн. є вагомими, проте вказана обставина не є вичерпною для задоволення позовних вимог.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позивач не довела, що контакт з батьком суперечить найкращим інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги, що оскаржуване рішення не містить конкретизації мотивів відхилення висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача - неспроможні.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду, тому суд першої інстанції, не отримавши інших доказів наявності обставин з якими законодавець пов'язує застосування такого заходу, не прийняв його до уваги (частини 5, 6 статті 19 СК України).

В матеріалах справи відсутні дані про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками щодо сина.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції прийняв в якості доказу відеозапис, добутий незаконним шляхом, з якого вбачається, що відповідач разом з адвокатом прийшли до місця мешкання ОСОБА_1, проте остання не стала з ним розмовляти та просила видалитися з подвір'я, можливості побачитися з дитиною не надала, - є непереконливими так як вказані обставини не стали підґрунтям для постановлення рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

У даній справі, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач від виконання своїх батьківських обов'язків не відмовляється, належних та допустимих доказів такого ухилення матеріали справи не містять, врахувавши те, що першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Посилання особи, яка подає апеляційну скаргу, на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо змісту рішення суду не є такими, що заслуговують на увагу суду, оскільки ці порушення не дають підстав для скасування або зміни оскарженого судового рішення, так як не призвели до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів обговорені, вони не є переконливими та не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2018 року.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: І.П. Мироненко

Г.Л. Гаврилова