Справа №489/5966/17 25.06.2018
Провадження №22-ц/784/897/18
Справа № 489/5966/17 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
Провадження № 22-ц/784/897/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 червня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Яценко Л.В.,

з участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» - ОСОБА_3,

представника ТОВ «Миколаївгаз збут» - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухваленого під головуванням судді Румянцевої Н.О. о 15 годині 43 хвилини 05 квітня 2018 року в приміщенні Ленінського районного суду м. Миколаєва, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут» про зобовязання вчинити певні дії,

у с т а н о в и л а :

13 грудня 2017 року ОСОБА_2 пред'явив до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут» зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

Він є титульним володільцем та користувачем АДРЕСА_1.

Квартира обладнана газовою плитою та котлом для індивідуального опалення, у звязку з чим, на підставі відповідного договору відповідачі поставляють до неї природній газ.

За діючими нормативними актами та умовами договору, надавач послуги з поставки до житла природнього газу, повинні здійснювати її через лічильник, який підлягає періодичній повірці.

Відповідачі такого обовязку не дотримуються і повірку лічильника не здійснюють і, більш того, взагалі припинили поставку газу до його квартири, що позивачем було оспорено у судовому порядку.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Єдність Миколаїв», покладено обовязок вчинити певні дії, а саме, відновити газопостачання шляхом приєднання газового приладу в квартирі АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_2, до загальної системи газопостачання.

Проте це рішення залишається невиконаним.

Не проводиться відповідачами і повірка лічильника в квартирі

Посилаючись на виписане, позивач просив зобовязати Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут» провести повірку лічильника газу, встановленого в його квартирі АДРЕСА_3.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2018 року в задоволені позову відмовлено за його безпідставністю.

ОСОБА_2 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, про задоволення позову в повному обсязі.

Скаргу обґрунтовував невідповідністю висновків суду нормам чинного цивільного законодавства.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції - без змін, оскільки суд ухвалив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, районний суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження бездіяльності відповідача чи невиконання відповідачем норм діючого законодавства щодо проведення повірки лічильника газу.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, вважає їх вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

В силу ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають, змінюються і припиняються із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 названої статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори, зміст яких не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; за умови їх вчинення у формі, встановленій законом; особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; за їх вільного волевиявлення, відповідно до їх внутрішньої волі і спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (статі 203-204, 215, 626 ЦК України).

Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках робить договір, як вид правочину, нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність (у повному обсязі або окремої його частини) за судовим рішенням.

При цьому, правом предявлення позову про визнання договору недійсним. відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України наділені сторони за договором, а також інші заінтересовані особи, що заперечують його дійсність на підставах, встановлених законом.

Якщо недійсність договору прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним то він є правомірним і підлягає виконанню сторонами, відповідно до встановлених в ньому умов.

За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Він є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими вважаються умови визначені в законі, або умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона.

Виключенням з названого правила є реальні договори. Для визнання його укладеним (таким, що набрав чинності), крім досягнення згоди сторін необхідно ще й передача речі, грошових сум, іншого майна або вчинення фактичних дій, передбачених ним.

За своєю характеристикою, істотні умови відображають природу договору, а тому відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обовязки, які покладаються на них за договором.

Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом, необхідні для даного виду або на погоджені яких наполягає хоча б одна сторона, то договір вважається укладеним і набуває обовязкової сили для сторін.

В силу статей 3, 627 ЦК України, договорам притаманна така риса, як свобода договору, яка поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи, стабільність суспільних відносин, економічну та фінансову рівновагу.

Свободу договору можна визначити як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії та вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших субєктів.

Зміст свободи договору в загальному розкривається у ст.627 ЦК України, яка з посиланням на ст.6 ЦК України встановлює співвідношення актів цивільного законодавства і договору.

За названими статтями, зміст названого принципу проявляється у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначати умови (зміст) договору, структуру і вид договірного звязку; строк його дії; підстави і порядок припинення.

Договір може бути припиненим в установлений законом або договором спосіб.

Одностороння відмова від договору не допускається.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення районного суду ухвалено у повній відповідності з виписаним вище, а тому є законним та обґрунтованим.

Відносини між субєктами ринку природного газу та оператором газорозподільних систем, регулюються нормами Кодексу газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494 (в редакції, що діють станом на день виникнення спірних правовідносин).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг № 853 від 29 червня 2017 року видано ПАТ «Миколаївгаз» ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Миколаєва та Миколаївської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПАТ «Миколаївгаз».

Кодексом визначено, що оператор газорозподільної системи - суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Відповідно до п. 3 глави 1 розділу І, даний Кодекс, зокрема, регулює взаємовідносини між оператором газорозподільної системи та несанкціонованими споживачами, які втручаються в роботу газорозподільної системи, у тому числі шляхом несанкціонованого втручання в роботу газорозподільної системи.

Відповідно до п. 1 глави 8 розділу Х Кодексу газорозподільних систем (затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494) періодична повірка (утому числі демонтаж, транспортування, монтаж, технічне обслуговування та пов'язаний з такою повіркою ремонт) лічильників газу, які встановлені для розрахунків за спожитий природний газ побутовими споживачами (населенням) для їх побутових потреб, здійснюється за рахунок Оператора ГРМ незалежно від того, чи є він власником ЗВТ.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг № 674 від 18 травня 2017 року видано ліцензію на постачання природного газу ТОВ «Миколаївгаз збут».

Відповідно до п. 2 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг № 2500 від 30.09.2015 року (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 р. за № 1386/27831) «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» субєктам господарювання, що здійснюють на підставі ліцензії діяльність з постачання природного газу побутовим споживачам, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам у тримісячний строк з дати надбання чинності постанови.

Виходячи з наведеного, судом першої інстанції правильно встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут» не здійснює господарську діяльність з постачання природного газу побутовим споживачам у звязку з відсутністю відповідної ліцензії. Як вбачається з наведених норм, як обовязок здійснення так і відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки лічильників газу покладена на Оператора ГРМ, яким є в Миколаївській області публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз».

Згідно п. п. 2, 4 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, здійснюються за рахунок суб'єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання, якщо інше не встановлено договором, укладеним відповідно до законів, що регулюють відносини у сферах електроенергетики та газопостачання.

Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб'єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до акту перевірки від 17 лютого 2016 року, складеного представниками публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», за адресою: АДРЕСА_4 - виявлено самовільне підключення опалювального приладу до системи газопостачання.

27 лютого 2016 року публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» складено припис, в якому зазначено, що позивачу необхідно надати в строк до 05 березня 2016 року технічну документацію на встановлення двохконтурного газового котла.

Працівниками публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» 30 вересня 2016 року складено акт про те, що ними було здійснено, згідно графіку, вихід для проведення планово-технічних робіт за адресою: АДРЕСА_4, але доступу до лічильника позивач не надав (а.с.18).

11 листопада 2016 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг направлено листа на адресу позивача, в якій вбачається, що НКРЕКП зобовязало ПАТ «Миколаївгаз» в двотижневий термін привести свої дії у відповідність до вимог законодавства України та здійснити періодичну повірку лічильника газу ОСОБА_2

28 листопада 2016 року публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» направлено повідомлення ОСОБА_2, в якому просили забезпечити доступ 02 грудня 2016 р. з 10:00 годин до 12:00 годин допуск працівників управління метрології ПАТ «Миколаївгаз» до лічильника газу, для проведення робіт по його демонтажу на періодичну повірку (а.с.72).

30 листопада 2016 року ОСОБА_2 направлено заяву з проханням повідомити про наслідки не допуску працівників управління метрології ПАТ «Миколаївгаз» до лічильника газу, для проведення робіт по його демонтажу на періодичну повірку (а.с.73).

30 грудня 2016 року надано відповідь на заяву позивача публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», у разі відмови в доступі до обєкта побутового споживача для зняття лічильника газу на періодичну повірку споживачу змінюється режим нарахування обємів природнього газу відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (а.с.74).

02 грудня 2016 року управлінням метрології публічного акціонерного товариства «Миколаївгаз» складено акт про порушення № 0530 про відмову в допуску ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_5 для демонтажу лічильника газу на періодичну повірку (а.с.78-79).

12 грудня 2016 року публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» направлено повідомлення ОСОБА_2, в якому просили забезпечити 22 грудня 2016 року о 10:00 годині допуск працівників управління метрології ПАТ «Миколаївгаз» до лічильника газу, для проведення робіт по його демонтажу на періодичну повірку (а.с.80).

22 грудня 2016 року управлінням контролю та організації обліку газу «Миколаївгаз» складено акт про порушення № 0397 про відмову в допуску ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_5 для демонтажу лічильника газу на періодичну повірку з зазначенням дати засідання комісії, в якому був запрошений ОСОБА_2 від підпису ОСОБА_2 відмовився (а.с.81-82).

06 січня 2017 року на адресу ОСОБА_2 направлено листа щодо розгляду актів про порушення Регіональною газовою компанією «Миколаївгаз», в якому зазначено, що за результатами розгляду актів порушення прийнято рішення щодо затвердження актів № 00000497, № 0397, № 0530. Враховуючи, що система внутрішнього газопостачання квартири АДРЕСА_3 на момент прийняття рішення комісією, відключена від газопостачання, комісія вирішила нарахування не здійснювати до моменту відновлення газопостачання (а.с.86).

На звернення ОСОБА_2 від 09 лютого 2017 року направлено повідомлення про забезпечення доступу 17.12.2016 р. з 10:00 годин до 12:00 годин допуск працівників управління метрології ПАТ «Миколаївгаз» до лічильника газу, для проведення робіт по його демонтажу на періодичну повірку (а.с.89).

17 лютого 2017 року управлінням метрології публічного акціонерного товариства «Миколаївгаз» складено акт про порушення № 0395 про відмову в допуску ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_5 для демонтажу лічильника газу на періодичну повірку з зазначенням дати засідання комісії, в якому був запрошений ОСОБА_2, який від підпису відмовився.

19 лютого 2017 року на адресу голови правління ПАТ «Миколаївгаз» ОСОБА_2 направлена пропозиція про поновлення газопостачання до квартири АДРЕСА_3 та зняти лічильник газу на перевірку про що скласти відповідні акти (а.с.90-91).

16 березня 2017 року на адресу ОСОБА_2 направлено повідомлення про забезпечення допуску 31 березня 2017 року з 09:00 годин до 12:00 годин до лічильника газу квартири АДРЕСА_3 для проведення робіт по його демонтажу на періодичну повірку.

31 березня 2017 року управлінням метрології публічного акціонерного товариства «Миколаївгаз» складено акт про порушення № 0736 про відмову в допуску ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_5 для демонтажу лічильника газу на періодичну повірку (а.с.99-100).

Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Миколаївгаз» неодноразово намагався виконати вимоги діючого законодавства та провести повірку лічильника газу, про що свідчать неодноразові повідомлення, надіслані ОСОБА_2 про необхідність надання доступу у квартиру для здійснення демонтажу лічильника для проведення періодичної повірки, але останній ухилявся від цього.

Це є порушенням умов договору, в той час, як обидві сторони по ньому зобовязанні в однаковій мірі їх дотримуватися.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і районний суд, то підстав для скасування рішення суду 1 інстанції немає.

Стосовно вимоги позивача про зміну алгоритму дій сторін у правовідношеннях, а саме, спочатку відновлення газопостачання за попереднім судовим рішенням, а потім допуск представників постачальний газу до квартири для демонтажу лічильника, то вона не ґрунтується ні на законі, ні на умовах договору, оскільки є різновидом торгу щодо певних преференцій, а не бажанням належно виконати договір, що неприпустимо.

Що ж до тверджень особи, яка подала апеляційну скаргу, про наявність процесуальних порушень при розгляді судом цивільної справи, то вони не можуть слугувати скасуванню оскарженого рішення, оскільки більша частина з них не має підтвердження, а ті ж, що мали місце, носили формальний характер і не вплинули на результати вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_5 ________________________________________________________________Повний текст постанови складено 26 червня 2018 року