Справа № 2-398/2006 Головуючий у 1 інстанції: Копняк С.М.
Провадження № 22-ц/811/55/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Львів

Справа №2-398/2006р

Провадження № 22-ц/811/55/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівської О.О.

з участю : представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 лютого 2006 року (суддя Копняк С.М.)

у справі

за позовом ОСОБА_5 до Куликівської селищної ради, третіх осіб: Жовківської державної нотаріальної контори, Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Визнано право власності ОСОБА_5 на спадкове майно, яке залишилось після смерті її батька, ОСОБА_6, а саме, будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку з тамбуром, підвалу, сходів, воріт та огорожі. Ухвалено Львівському ОДПБТІ та ЕО зареєструвати право власності ОСОБА_5 на будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним. Зазначає, що ОСОБА_5 має право на спадкування спірного будинковолодіння не в цілому, а у розмірі ? частини, оскільки інша частина будинковолодіння належить йому в порядку спадкування за законом. Посилається на те, що суд не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, оскільки не встановив кола спадкоємців покійного ОСОБА_6, які прийняли спадщину після його смерті. Зазначає, що суд визнав доведеним факт існування у покійного ОСОБА_4 лише одного спадкоємця ОСОБА_5 на основі неналежних доказів. Звертає увагу на те, що судом також не з'ясовано чи заведена спадкова справа після смерті спадкодавця, не з'ясовано склад спадщини та чи видавалися свідоцтва про право на спадщину. Стверджує, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції позбавив його права на спадкування ? частини спірного будинковолодіння.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

10.10.2018 року цивільна справа № 2-398/2006 одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2018 року для розгляду цивільної справи № 2-398/2006 (провадження № 22-ц/811/55/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Струс Л.Б., суддів: Левика Я.А., Шандри М.М..

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її батька, ОСОБА_6.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року ( із наступними змінами та доповненнями), передбачено, що при вирішення справ про спадкування, суд вправі визнати право на спадкове майно, якщо у вказаний законом шестимісячний строк позивач вступив в реальне управління та володіння спадковим майном.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Куликівської селищної ради №108 від 24.12.1981 року батькові позивачки, ОСОБА_6, було дозволено будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1. Рішенням виконкому Жовківської районної ради № 112 від 18.03.1982 року дозволено забудову на виділеній земельній ділянці та видачу будівельного паспорта, на підставі чого видано і дозвіл на право закладки фундаментів.

Відповідно до технічного паспорта, виготовленого Львівським ОДКБТІтаЕО будинковолодіння в АДРЕСА_1 складається з житлового будинку з тамбуром, підвалу, сходів, воріт та огорожі, і вартість всього будинковолодіння становить 139989 грн.00 коп.

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02.12. 2005 року вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 2.12.1963 року, виданого Куликівською селищною радою вбачається, що ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_6.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 10.11.1984 року ОСОБА_9 в зв'язку з одруженням змінила своє дошлюбне прізвище на "ОСОБА_5" .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до ст.1261 ЦК України, позивачка є спадкоємцем першої черги. На день смерті батька, вона проживала в спірному будинковолодінні, отже відповідно до вимог діючих на той час положень ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року), вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як проживала в будинку та проживає там і на даний час, що стверджується і довідкою Куликівської селищної ради №8 від 11.01.2006 року.

Окрім того відповідно до довідок Куликівської селищної радт 29.11.2005 року № 4362 та №4351, що заповіт від імені ОСОБА_6 не посвідчувався, заборон та арештів немає та лист з Жовківської державної нотаріальної контори за №2842- 2844 від 14.02.2006 року, де повідомляється, що до нотконтори із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 ніхто не звертався.

Як встановлено судовою колегією апеляційного суду, що під час розгляду зазначеного спору була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_6 та видане

свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.01.2004 p., зареєстроване в реєстрі за № 1- 134 посвідчено, що на підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцями майна ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. є в рівних частинах його діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Спадкове майно на яке видано це свідоцтво складається з житловогобудинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 і складається з трьох кімнат, житловою площею 44,8 кв.м., кухні, загальною площею 81,0 кв.м., при будинку є літня кухня, два сараї, вбиральня, що належав померлому та ОСОБА_10, померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі договору дарування, посвідченого Львівською державною нотаріальною конторою 27.02.1957 року, за реєстром № 1021, 02.02.1970 року, зареєстрованого в Львівському бюро технічної інвентаризації 02.02.1970 року за № 226, після смерті якої ОСОБА_6 спадщину фактичну прийняв, а юридично не оформив.

На підставі даного свідоцтва ОСОБА_4 і ОСОБА_5 зареєстрували право спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1, а саме по ? частині кожен.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За ст. 1217 цього ж кодексу визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 цього ж Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Проте судом першої інстанції при розгляді справи не з»ясовано коло спадкоємців після смерті, не залучено їх до справи та не витребувано спадкової справи для повного та всебічного з»ясування обставин справи .

Відповідно до ч. 1 ст. 66 ЗУ «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 цього ж Закону свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 цього ж Закону нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 Листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: - місце відкриття спадщини; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкритnя спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК). У разі якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема, копій документів із спадкової справи, обов'язком суду на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК є роз'яснення наслідків не вчинення такої процесуальної дії. Запит суду до нотаріальної контори має стосуватись документів щодо обставин, які підлягають встановленню судом, зокрема, це відомості про осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яким видано свідоцтва про право на спадщину, свідоцтво про право на частку в спільному майні подружжя тощо.

Апеляційним судом встановлено, що апелянт ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_5 прийняли в рівних частинах спадщину покійного ОСОБА_6, яка складалася із будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обгрунтованими, підставними та підлягають до задоволення, оскільки ґрунтуються на нормах матеріального права та підтверджуються матеріалами спадкової справи.

Оскільки суд не повною мірою з'ясував обставини, що входять у предмет доказування у даній категорії справи, зокрема наявності спадкової справи на час подачі позову до суду не з`ясував коло спадкоємців померлого та не залучив їх як відповідачів, що було підставою для звернення до суду за захистом порушених або невизнаних прав.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності; колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у позові.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 704грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 лютого 2006 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до Куликівської селищної ради, третіх осіб: Жовківської державної нотаріальної контори, Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання права власності на спадкове майно - відмовити .

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 704 грн. 00 коп

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 6 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді