Справа № 180/1032/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 р. м. Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хомченко С.І.,

з секретарем судового засідання Назаренко А.В.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12 квітня 2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив підписом у заяві свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір. Підписання вказаного договору є згодою ОСОБА_1 прийняти будь-який розмір кредитного ліміту, встановленого банком та повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Станом на 30 квітня 2018 року загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 57887,72 грн. На час звернення до суду відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, тому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 57887,72 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

З 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. На позовних вимогах наполягав.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Зазначив, що він з дружиною мають інвалідність 3 групи, отримує маленьку пенсію. Просив зменшити відсоток за користування кредитом, оскільки про зміну процентної ставки його не повідомляли. Також просить суд застосувати строк позовної давності.

Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

12 квітня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (а.с.8).

За договором ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 відсотків, які нараховуються на залишок заборгованості.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 12 квітня 2010 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, за комісією, а також інші витрати згідно умов (а.с.10-33).

ОСОБА_1 взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого позивачем відповідно до умов кредитного договору станом на 30 квітня 2018 року нарахована заборгованість на загальну суму 57887,72 грн., яка включає:

- 5033,56 грн. тіло кредиту;

- 47821,41 грн. відсотки за користування кредитом;

- 1800 грн. пеня за прострочене зобовязання,що підтверджено розрахунком заборгованості (а.с.5-7).

Крім того, відповідно пункту п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг позивач просить стягнути з відповідача штраф: 500 грн. (фіксована частина) та 2732,75 грн. (процентна складова) за порушення позичальником строків платежів. Розрахунку штрафних санкцій суду не надано.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Таким чином, судом встановлено, і не заперечується відповідачем, що за договором б/н від 12 квітня 2010 року мається прострочення виконання грошового зобовязання за тілом кредиту в розмірі 5033,56 грн., а отже, повинні бути нараховані відсотки за користування кредитом та неустойка.

Разом з тим, суд вважає недоведеною суму заборгованості по процентам за користування кредитом.

Так, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами у розмірі 47821,41 грн., які нараховані в період з 09 січня 2012 року по 30 квітня 2018 року. При цому такі проценти обраховані в період з 09 січня 2012 року по 29 серпня 2014 року за ставкою на рівні 2,5% в місяць або 30,0% в рік; в період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року за ставкою 2,9% в місяць або 34,8% річних; з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2018 року за ставкою 3,6% в місяць або 43,2% річних. Отже, банк змінював в односторонньому порядку відсоткову ставку у спірних правовідносинах, а саме з 01 вересня 2014 року.

Жодних доказів згоди відповідача чи його повідомлення про таку згоду позивачем суду не надано.

Суд вважає, що збільшення відсоткової ставки не відповідає закону, який діяв на час такого збільшення.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року, передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року було зокрема визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 16 жовтня 2011 року.

Таким чином, на час зміни банком відсоткової ставки за кредитом діяло законодавче обмеження щодо збільшення в односторонньому порядку розміру такої відсоткової ставки, а тому суд вважає, що сума заборгованості відповідача за відсотками у спірних правовідносинах повинна бути розрахована за ставкою 2,5% в місяць або 30,0 % в рік (як це передбачено довідкою про умови кредитування), а не як розраховує позивач у своєму розрахунку за ставкою 2,9% чи 3,6%.

Згідно наданого розрахунку суми заборгованості позивач нараховує заборгованість за процентами за ставкою 2,5%, починаючи з 09 січня 2012 року і до 29 серпня 2014 року включно, яка накопичувальним підсумком станом на 29 серпня 2014 року складає 518,63 грн. Далі проценти обраховуються за ставкою 34,80%.

Отже, суд вважає доведеною та такою, що підлягає стягненню з відповідача, суму заборгованості за процентами в розмірі 518,63 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, комісії та штрафних санкцій суд приходить до такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну позовну давність.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність, зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, при цьому згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, тобто у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідач ОСОБА_1 просив застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж за договором відповідачем здійснено 04 листопада 2016 року. Прострочена заборгованість за кредитом виникла 30 листопада 2016 року. Позовна заява подана до суду 30 травня 2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, що застосовується до вимог кредитора про повернення кредитних коштів.

Разом з тим, позивачем пропущено однорічний строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки, тому суд вважає за необхідне відмовити у цій частині позовних вимог у звязку зі спливом строку спеціальної позовної давності.

Суд застосовує строк позовної давності, встановлений ч.2 ст.258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки і відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 2732,75 грн. штрафу (процентна складова).

Сукупність наведених доказів, наданих позивачем, та їх належна оцінка дають суду підстави для часткового задоволення заявлених позивачем вимог. Сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 5552,19 грн. (5033,56 грн. (тіло кредиту) + 518,63 грн. (заборгованість по відсоткам за користування кредитом).

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених відповідачем, складає 1762 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 5552,19 грн. *100%: 57887,72 грн. ціни позову), тобто 9,60% від суми сплаченого судового збору, що складає 169,15 грн. (9,60% * 1762,00 грн.:100%).

На підставі статей 11, 258, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 1054 ЦК України, керуючись статтями ст.ст.12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 12 квітня 2010 року в розмірі 5552 гривень 19 копійок, яка виникла станом на 30 квітня 2018 року і складається з: 5033,56 гривень заборгованості за кредитом, 518,63 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, а також стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 169 гривень 15 копійки, разом 5721 (пять тисяч сімсот двадцять одна) гривень 34 копійки.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Марганецький міський суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: С. І. Хомченко