ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/3688/17

провадження № 22-ц/4809/149/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Кіселика С.А.,

суддів: Єгорової С.М., Мурашка С.І.

за участю секретаря судового засідання: Кравченко Я.С.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

третя особа - Приватний нотаріус Кропивницького нотаріального округу Корчак Л. В. ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 26 червня 2018 року у складі судді Панфілової А.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Кропивницького нотаріального округу Корчак Людмила Василівна про визнання договору дарування квартири недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року позивач звернулась з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, посвідченого 19.05.2009 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Корчак Людмилою Василівною, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до умов договору дарування вона передала у власність своїй доньці ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 з 03 лютого 1988 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6.

Під час перебування в зареєстрованому шлюбі з чоловіком на підставі свідоцтв про право власності від 05.02.1997 року, виданих Кіровоградською міською радою народних депутатів, вони набули в приватну спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до договору про визначення часток від 27.02.2007 року, посвідченого Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою, було виділено по 1/2 частці кожному з подружжя.

28.03.2007 року після виділення часток, Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою посвідчено договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, яка належала чоловікові - ОСОБА_6, на користь дружини - ОСОБА_1. Вказаний договір був зареєстрований в Кіровоградським ОБТІ 02.04.2007 року.

Таким чином, на момент посвідчення спірного договору дарування квартири 19.05.2009 року укладеного між позивачем та донькою - ОСОБА_3, позивач являлась єдиним власником на праві особистої приватної власності цілої квартири. При посвідченні договору дарування квартири від 19.05.2009 року відповідач ОСОБА_3 обіцяла довічно утримувати та здійснювати догляд за нею, як за літньою особою, надавати необхідну матеріальну та медичну допомогу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

З моменту укладення договору дарування та до червня місяця 2016 року відповідач ОСОБА_3 здійснювала догляд, купувала продукти харчування та ліки за кошти позивача, так як отримувала за неї пенсію.

З червня місяця 2016 року відповідач ОСОБА_3 відмовилась надавати будь-яку допомогу, в вересні 2016 року відповідач ОСОБА_3 зареєструвала в квартиру АДРЕСА_1 свого сина, онука позивача - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який став проживати в квартирі з моменту його реєстрації зі своєю співмешканкою. З моменту вселення в квартиру і по теперішній час, онук ОСОБА_7 виявляє агресивну поведінку відносно неї, приходячи додому в нетверезому стані постійно лає її нецензурною лайкою, застосовує до неї грубу фізичну силу, погрожує вбивством та позбавленням житла, відбирає продукти харчування та грошові кошти, в зв'язку з чим позивач неодноразово отримувала тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості та потрапляла до лікарні. Таким чином відповідач та онук навмисно створюють умови не можливі для проживання. Іншого житла позивач не має. На даний час змушена проживати в м. Києві в іншої доньки.

Зазначила, що вказаний договір дарування квартири є недійсним з тих підстав, що при його укладенні помилилась щодо його обставин, які мають істотне значення, тобто помилилась щодо змісту правочину. На момент посвідчення договору була людиною похилого віку. В силу свого віку, стану здоров'я, відсутності знань та досвіду щодо порядку відчуження нерухомого майна, довіри до відповідача помилково підписала договір дарування спірної квартири, насправді мала намір укласти договір довічного утримання.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Кропивницького нотаріального округу Корчак Людмила Василівна про визнання договору дарування квартири недійсним - відмовлено повністю.

Своє рішення суд мотивував тим, що в судовому засіданні не встановлено помилки з боку дарувальника щодо обставин договору та відсутності волевиявлення ОСОБА_1 на укладення саме договору дарування, станом на день укладення договору. Позивач ОСОБА_1, на момент укладання правочину мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, усвідомлювала значення своїх дій та мала можливість керувати ними. Волевиявлення позивача щодо вибору особи, якій вона бажала передати своє майно та щодо вибору договору і бажання його укласти було вільним, здійснювалося за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального, і відповідало її внутрішній волі. Позивач ОСОБА_1 укладала договір, який був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тобто мала на меті саме безоплатну передачу квартири і саме своїй дочці - ОСОБА_3

Не погоджуючись з рішенням суду адвокат ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу в якій зазначила, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не враховані норми чинного законодавства України та обставини, які є важливими для правильного вирішення справи по суті та мають істотне значення. Просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу представник позивача мотивує тим, що хронічні захворювання позивача та її похилий вік стали причиною неправильного сприйняття нею фактичних обставин правочину, це вплинуло на її волевиявлення під час укладання договору дарування замість договору довічного утримання. Підписаний договір не містить відміток про ознайомлення дарувальника із його текстом. При укладені договору дарування ОСОБА_1 було введено в оману, яка полягає у тому, що внаслідок посвідчення такого договору спірна квартира одразу вибуває не тільки із власності позивача, а дарувальник також втрачає право проживання в ній та право на вирішення питання стосовно кола осіб, що мають право проживати разом із нею.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення із наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.05.2009 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Корчак Людмилою Василівною посвідчено договір дарування квартири АДРЕСА_1, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 869. Право власності ОСОБА_3 зареєстровано в Кіровоградським ОБТІ 25.05.2009 року, реєстраційний номер майна 17798898.

Відповідно до умов договору дарування ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач є донькою позивача. На час укладення договору позивач проживала у вказаній квартирі і продовжувала проживати після укладення договору.

В судовому засіданні, у суді першої інстанції, позивач зазначила, що підставою звернення до суду вважає неправомірні дії її внука, що є сином відповідача, по відношенню до неї, в тому числі і застосування сили та нанесення тілесних ушкоджень, у зв'язку з чим на даний час порушено кримінальну справу.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 укладала договір, який був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тобто мала на меті саме безоплатну передачу квартири і саме своїй дочці - ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Суд першої інстанції в ході розгляду справи з'ясував всі вищенаведені обставини і дав їм належну оцінку.

Судом з'ясовано, що на час укладання договору дарування позивачу виповнилось 72 роки, доказів того, що на час укладання договору дарування позивач страждала на хвороби які не давали їй можливості розуміти значення своїх дій та те, що вона потребує стороннього догляду та утримання, суду не надано. Не надано суду і доказів того, що відповідач, яка сама є інвалідом третьої групи та здійснює догляд за чоловіком, який є інвалідом першої групи і потребує постійного догляду, після укладення договору дарування здійснювала догляд та утримання позивача, а отримання відповідачем за довіреністю пенсії позивача та придбання за ці кошти продуктів харчування для позивача, колегія суддів розцінює, як піклування дочки за матір'ю, а не наслідки укладення договору.

Крім того, матеріали справи містять докази того, що позивач розуміла значення своїх дій та правові наслідки які наступають після укладення договору дарування.

Так, суд першої інстанції прийшовши до висновку, що позивачу були відомі правові наслідки договору дарування, правильно послався на ту обставину, що позивач за два роки до укладання договору дарування, який вона оспорює, уклала договір дарування цієї ж квартири, в результаті якого дарувальник (чоловік позивача) втратив право власності на свою частку у квартирі, а позивач здобула право власності на всю квартиру. Після цього, позивач, ще за життя ОСОБА_6, розпорядилась своїм правом власності на квартиру до складу якої входила і подарована їй частка.

При посвідченні договору дарування нотаріусом було роз'яснено характер правочину, який укладався, що засвідчено підписом ОСОБА_1 Позивач діяла без примусу, вільно розуміла, що укладає саме договір дарування і безоплатно передає квартиру своїй дочці. Протягом семи років позивач не оспарювала даний договір і лише в 2017 році звернулась до відповідача із листом про надання згоди на розірвання договору дарування квартири, зазначивши причиною розірвання договору умисне створення позивачем умов, які загрожують її життю та здоров'ю, зокрема реєстрація в подарованій квартирі сина позивача та його дружини, а також часті сварки між позивачем та новими мешканцями.

Крім того, укладаючи договір дарування позивач поставила до відома обдаровану і всіх заінтересованих осіб, скріпивши це власним підписом, що право на користування відчуженою квартирою має ОСОБА_6 та гарантувала, що цим договором не порушені ні його права ні права інших осіб.

Судом також встановлено, що після розриву відносин із дочкою, якій подарувала квартиру позивач проживає в сім'ї іншої дочки і має право на дочірнє піклування та утримання обох дочок в рамках Сімейного Кодексу України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 даруючи квартиру своїй дочці правильно розуміла значення своїх дій і бажала настання саме таких правових наслідків, оскільки як при договорі дарування так і при договорі довічного утримання право власності на житло переходить до іншої особи, а право на її утримання, як непрацездатної особи, в даному випадку, кореспондоване в обов'язок ОСОБА_3, як дочки позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержання норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 26 червня 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 26 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 3 грудня 2018 р.

Суддя доповідач: С.А.Кіселик

Судді: С.М.Єгорова

С.І.Мурашко