Постанова

Іменем України

19 червня 2018 року

м. Київ

справа № 201/6757/16-ц

провадження № 61-12373св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року у складі судді Антонюка О. А., та на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року у складі суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язання та процентів за користування позикою.

ОСОБА_4, посилаючись на те, що відповідач не повертає йому борг за договором позики грошових коштів від 23 лютого 2016 року в сумі 300 000 грн, який зобов'язалася відповідно до визначеного сторонами графіку повернення боргу погашати його частинами та повернути до 23 липня 2016 року, просив суд стягнути з відповідача на його користь 300 000 грн боргу за договором позики від 23 лютого 2016 року, 309,84 грн як три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання, 13885,25 грн процентів за користування позикою та понесені судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з відповідача на його користь 300 000 грн боргу за договором позики від 23 лютого 2016 року, 13885,25 грн процентів за користування позикою, 309,84 грн як три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання та 3141,95 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку з невиконанням боржником зобов'язань за договором позики наявні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимогпро стягнення боргу за цим договором, трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язання та процентів за користування позикою.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року змінено рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року, зменшено стягнуту з відповідача на користь позивача суму за користування позикою з 13885,25 грн до 13442,62 грн та судових витрат з 3141,95 грн до 3137,52 грн. В іншій частині позовних вимог рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, визначаючи суму процентів за користування позикою, не врахував, що у період прострочення зобов'язання встановлений розмір облікової ставки Національного банку України, на підставі якого суд здійснював розрахунок, становив 19 %, а не 22%. З урахуванням зменшення розміру процентів за користування позикою, що підлягає стягненню з відповідача, відповідно зменшенню підлягає й сума судового збору.

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року та на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Суди не врахували її заперечень про те, що договір позики вона підписала під тиском та без присутності нотаріуса, грошові кошти від позивача вона не отримувала.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 рокувідкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано із Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зазначену справу.

01 серпня 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

05 березня 2018 року вказана справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 23 лютого 2016 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого відповідач взяла у позивача в позику 300 000 грн строком до 23 липня 2016 року та зобов'язалась повертати позикодавцю суму позики частинами по 60 000 грн до 23 числа кожного місяця, починаючи з березня 2016 року.

Передбачені договором позики зобов'язання відповідач не виконала у повному обсязі, у визначений договором позики строк до 23 березня та до 23 квітня 2016 року по 60 000 грн в рахунок погашення боргу не сплатила.

Суди першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наданих сторонами доказів, встановлених фактичних обставин справи та положень частини другої статті 625, статей 1046-1050 ЦК України, дійшли обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про стягнення боргу за договором позики, трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язання та процентів за користування позикою.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права, що виходять за межі компетенції касаційного суду.

Аргументи касаційної скарги ОСОБА_5 про неврахування судами її заперечень про те, що вона підписала договір позики під тиском та без присутності нотаріуса й грошові кошти від позивача не отримувала, не заслуговують на увагу, оскільки були предметом розгляду апеляційним судом та їм надана відповідна оцінка.

Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат