єдиний унікальний номер справи 423/3734/18
номер провадження 8/423/1/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м.Попасна

Попаснянський районний суд Луганської області у складі

головуючої судді Лизенко І.В.,

за участі

секретаря судового засідання Соловйової О.І.,

заявника (відповідача) ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

позивачки ОСОБА_3,

представника органу опіки та піклування

Попаснянської РДА ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в судовій залі заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 25.04.2017 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

17.09.2018 заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 25.04.2017 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, яким визначено місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю ОСОБА_3

На обґрунтування заяви послався на те, що після набрання законної сили рішенням суду, малолітня донька залишилась проживати разом з ним та категорично відмовлялась повертатись до матері. 21.12.2017 Попаснянським районним судом Луганської області вперше було ухвалено рішення про відібрання дитини у батька та наступної передачі її матері. Рішення було допущено до негайного виконання. 05.01.2018 старшим державним виконавцем Попаснянського районного відділу ДВС було відкрито виконавче провадження, після чого ним двічі у присутності сторін та представника Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області проводилось примусове виконання рішення про відібрання дитини та дитина була передана матері. Разом з тим, вже 18.02.2018 вночі за місцем проживання ОСОБА_3 у присутності дитини дружина чоловіка, якого запросила ОСОБА_3, вчинила сварку, побила вікна. Саме тієї ночі на прохання колишньої дружини забрав дочку до себе, після чого дитина знову виявила бажання проживати разом з ним. 19.06.2018 рішенням Попаснянського районного суду Луганської області задоволено ще один позов ОСОБА_3 про відібрання дитини у батька та передачу її матері. 21.06.2018 було відкрито виконавче провадження, однак рішення не було виконано через небажання дитини жити з матірю. 01.09.2018 донька пішла у перший клас, а 13.09.2018 о 10-00 годині ОСОБА_3 разом з працівниками поліції, діючи проти волі дитини, насильно забрала дитину зі школи. Враховуючи наведені обставини та приймаючи до уваги те, що дочка ОСОБА_6 після рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 25.04.2017 до цього часу продовжувала постійно жити разом з ним та повністю знаходилась на його утриманні, вважає, що існують підстави для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами. Такими обставинами вважає, зокрема, бажання доньки жити разом з батьком та фактичне її проживання з ним на протязі всього періоду, що минув після рішення суду; аморальна поведінка позивачки та навмисне ухилення позивачки від виконання своїх батьківських обовязків в частині забезпечення умов для отримання донькою навчальної освіти. Ці обставини не були предметом судового розгляду під час прийняття рішення від 25.04.2017, та не були і не могли бути відомі йому, хоча, на його думку, вони мають дуже велике значення для прийняття обєктивного, всебічного і законного рішення у справі. Просив рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 25.04.2017 переглянути за нововиявленими обставинами.

18.09.2018 відкрито провадження за нововиявленими обставинами та призначено судове засідання на 10.10.2018.

Судові засідання, призначені на 10.10.2018, 25.10.2018, 22.11.2018, відкладались за клопотаннями представника заявника та у звязку з викликом свідка ОСОБА_7

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав заяву, доповнивши, що рішенням суду не враховано інтереси дитини, умови проживання дитини у матері, а також те, що дитина не бажає жити з матірю. ОСОБА_3 не виконує батьківські обовязки належним чином, чинить психологічний тиск на доньку, обмежує його у спілкуванні з дитиною.

У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав, просив її задовольнити, зазначивши, що нововиявленими обставинами є: обстеження побутових умов матері, яка проживає разом зі своїм батьком, що має хворобливий стан; факт перебування прострочених продуктів харчування (нібито вживав дідусь); висновок психологічного стану дитини, який було надано Попаснянському ВП ГУНП в Луганській області, та про який не було відомо ні сторонам, ні суду; відсутність підтвердження факту реагування поліції на аморальну поведінку ОСОБА_3 за заявою матері ОСОБА_1 до поліції щодо перебування ОСОБА_3 у стані спяніння; судом не здійснено дії на підтвердження достовірності ставлення дитини до кожного з батьків. Ці обставини не були відомі сторонам і суду на час вирішення спору та є підставою для перегляду судового рішення.

Позивачка ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, вказавши, що дитина проживає разом з нею, отримує повноцінне харчування, ходить до школи. Донька відмовляється йти до батька за місцем проживання, але гуляє з ним, спілкується. Її батько, дідусь дитини, не має захворювань, які б були небезпечними для оточуючих. Хворіє на цукровий діабет та аденому простати, однак ці хвороби вже існували та були відомі на час прийняття рішення судом, надавала суду медичні довідки. Суду надавала всі наявні документи, в тому числі висновки поліції за її зверненнями та зверненнями відповідача і його матері. Судом повно зясовано обставини справи та ставлення дитини до батьків.

Представник органу опіки та піклування заперечував проти задоволення заяви, зазначивши, що судом у повному обсязі встановлено обставини справи. Щодо існування висновку стосовно психологічного стану дитини на час розгляду справи їй достеменно невідомо. Орган опіки та піклування цього висновку не має. Факти аморальної поведінки позивачки органу опіки та піклування невідомі. При відібранні дитини ОСОБА_5 дійсно плакала та не бажала йти з виконавцем і працівниками поліції, оскільки мати відповідача зчинила сварку.

Суд, вислухавши учасників справи, показання свідка, вивчивши письмові докази, приходить до висновку про необґрунтованість заяви, з огляду на наступне.

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 25.04.2017 у цивільній справі №423/3734/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини позов задоволено, визначено місцем проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання її матері ОСОБА_3; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 2601,20 грн. (а.с.9-11).

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 03.07.2017 частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1: змінено рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 25.04.2017 в частині стягнення судових витрат, зменшивши відшкодування до 551,20 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.15-16).

Вказані судові рішення набрали законної сили.

У ч. 2 ст. 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Як розяснено в пунктах 3, 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначених нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

У заяві про перегляд рішення суду як нововиявлені обставини зазначено: 1) бажання доньки жити разом з батьком та фактичне її проживання з ним на протязі всього періоду, що минув після рішення суду; 2) аморальна поведінка позивачки та навмисне ухилення позивачки від виконання своїх батьківських обовязків в частині забезпечення умов для отримання донькою навчальної освіти.

Відповідно до ч.2 ст. 423 ЦПК України та змісту заяви ці обставини заявник вважає істотними для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Суд приходить до висновку, що бажання доньки жити разом з батьком та фактичне її проживання з ним на протязі всього періоду, що минув після рішення суду, не є нововиявленою обставиною, оскільки позивач посилається на бажання доньки жити разом з батьком, яке дитина проявила під час примусового відібрання, тобто вже після завершення розгляду справи по суті. З рішення суду від 25.04.2017 вбачається, що судом зясовувалось ставлення дитини до батьків. Фактичне проживання дитини з батьком, на яке посилається заявник, також відбулося після завершення судового розгляду.

Суд також вважає таким, що не є нововиявленими обставинами, аморальну поведінку позивачки та навмисне ухилення позивачки від виконання своїх батьківських обовязків в частині забезпечення умов для отримання донькою навчальної освіти.

Так, на обґрунтування цього заявник у заяві посилається на факт сварки у присутності дитини на подвірї позивачки з дружиною чоловіка, якого запросила ОСОБА_3, а також на відсутність дитини у школі 14.09.2018. Як вбачається із заяви, факт сварки відбувся 18.02.2018, тобто вже після завершення судового розгляду. Також на час розгляду цивільної справи дитина була дошкільного віку та школу не відвідувала, тобто факт відсутності дитини 14.09.2018 у школі мав місце після постановлення рішення суду від 25.04.2017.

Окрім того, у судовому засіданні заявник та його представник посилалися у якості підтвердження аморальної поведінки позивачки на факт перебування позивачки у стані спяніння влітку 2016 року, про який мати відповідача повідомила поліцію, та який відображено у рішенні суду від 25.04.2017 у показах свідка ОСОБА_7 При цьому, представник заявника зазначив, що судом не було зясовано факт проведення перевірки поліцією за повідомленням матері відповідача, результати такої перевірки заявнику невідомі, судом не досліджувались.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні під час цього судового розгляду пояснив, що працює старшим інспектором з ювенальної превенції сектору превенції Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області. Він не бачив позивачку ОСОБА_3 у стані спяніння, такі факти ним не встановлювались. Про події, які мали місце влітку 2016 року, він вже не памятає.

Як вбачається з рішення суду від 25.04.2017, факт телефонного повідомлення інспектора Курілова С.В. матірю відповідача щодо перебування позивачки у стані спяніння міститься у викладених судом показаннях свідка ОСОБА_7 Суд дав оцінку усім наданим сторонами доказам.

Наданими у цьому судовому розгляді показаннями свідка ОСОБА_7 не підтверджується наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Таким чином, суд вважає, що викладені у заяві обставини не є нововиявленими, а тому не можуть бути підставою для перегляду рішення суду від 25.04.2017.

Щодо викладених представником заявника усно під час судового засідання обставин, які він вважає нововиявленими, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 426 ч.1 ЦПК України заяви про перегляд судових рішень суду за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинні відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції.

Згідно ст. 174 ч.1 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Ані заявником, ані його представником не надано заяву у письмовій формі, яка б містила виклад нововиявлених обставин, вказаних представником заявника усно.

У звязку з цим суд вважає, що вказані усно обставини не є предметом даного судового розгляду.

Вирішуючи заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, суд також зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні у справі «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року (заява №24465/04) ЄСПЛ вказав на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів з посиланням на п.61 рішення цього Суду у справі «Брумареску проти Румунії» (заява №28342/95) та на п. 62 останнього рішення цього ж Суду, де встановлено, що принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу resjudicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обовязкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня щодо перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. п. 52 рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» ( заява №52854/99).

Суд вважає, що заявник та його представник не навели та не надали належні і допустимі докази щодо існування будь-яких вагомих та непереборних обставин, які могли б слугувати обґрунтованим поясненням того, чому остаточне рішення суду від 25.04.2017 було б переглянуто та скасовано.

Таким чином, виходячи з наведеної практики ЄСПЛ та встановлених судом обставин, скасування рішення суду, що набрало законної сили, в провадженні за нововиявленими обставинами за відсутності таких обставин буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Протоколу до Конвенції (колишня назва - Перший протокол), оскільки у позивачки після задоволення вимог були законні сподівання на те, що її інтереси також є остаточно захищеними.

Отже, за таких обставин, підстави для задоволення заяви та перегляду рішення суду від 25.04.2017 відсутні.

Згідно ч.3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Тому, у задоволенні заяви слід відмовити, а рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 25.04.2017 залишити в силі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 258-260, 353, 354, 423, 423-426, 429 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: 93300, Луганська область, м.Попасна, пров. Кубанський, буд. 15, фактично проживає: 93300, Луганська область, м.Попасна, вул. Осєдача, буд. 35, про перегляд рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 25.04.2017 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, яка проживає за адресою: 9300, Луганська область, м.Попасна, вул. Пославського, буд. 151-А, до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: орган опіки та піклування Попаснянської районної державної адміністрації, розташований за адресою: 93300, Луганська область, м.Попасна, вул. Миру, буд. 2.

Залишити в силі рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 25 квітня 2017 року у цивільній справі №423/3734/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, змінене рішенням Апеляційного суду Луганської області від 03 липня 2017 року в частині розподілу судових витрат.

Ухвала може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення через Попаснянський районний суд Луганської області.

Суддя: І.В. Лизенко