Єдиний унікальний номер 243/3823/17 Номер провадження 22-ц/804/595/18
Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Будулуци М.С., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут цивільну справу №243/3823/17

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними, стягнення грошових коштів, втрат від інфляційних процесів та трьох відсотків річних

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2018 року,

(суддя Мінаєв І.М., рішення ухвалено в місті Слов'янську Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

24 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними, стягнення грошових коштів, втрат від інфляційних процесів та трьох відсотків річних, посилаючись на те, що в квітні 2016 року йому як фізичній особі було відкрито банківський рахунок № НОМЕР_1 та видано пластикову картку. До 02.12.2016 року він користувався послугами банку, одержував на цей рахунок грошові кошти, доручав банку направляти свої кошти на інші рахунки тощо.

02.12.2016 року без будь-яких попереджень відповідач заблокував йому доступ до його рахунку, на якому знаходяться його грошові кошти у сумі 466157,28 грн. і до теперішнього часу він не має можливості користуватися своїми коштами.

06.12.2016 року він звернувся до відповідача з заявою, в якій просив повідомити причини блокування його рахунку та забезпечення можливості користуватися своїми грошима. 23.12.2016 року він отримав лист від банку з посиланням на ст.64 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ч.ч.1,2,7 ст.9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, отриманих злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14.10.2014 року, відповідно до яких банк має право витребувати, а клієнт зобов?язаний надати інформацію, документи, необхідні для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта. Оскільки цей лист не мав відомостей, які саме документи він повинен надати банку, він повторно звернувся з заявою щодо зазначення банком документів, які йому необхідно надати, на що відповідач листом від 25.01.2017 року повідомив його про необхідність надання документів щодо джерел походження коштів, а саме договори, рахунки, накладні та інші документи, які є невід?ємною частиною проведених угод, на підставі яких йому надходили грошові кошти з 01.04.2016 року по 02.12.2016 року. Окрім того, йому було запропоновано вказати, на які цілі були використані кошти, з якою метою перераховувалися на рахунки третіх осіб, що є підставою для їх співпраці, та запропоновано надати договори, рахунки, накладні та інші документи.

27.03.2017 року він надіслав звернення до банку, в якому повідомив, що законом не передбачено зупинення фінансових операцій банком більше ніж на 2 дні, додатково надав копії довідок з ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Сбербанк» про отримання ним у 2014 році грошових коштів у сумі 345000 грн., 570000 грн. та 296487 грн. у зв?язку із закінченням строку дії банківських вкладів.

Посилаючись на наведені обставини, вважав дії банку щодо блокування його рахунку незаконними, оскільки випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Зазначав, що банк в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов?язання та не повернув йому грошові кошти в сумі 466157,28 грн., які просив стягнути на його користь з відповідача. Окрім того, посилаючись на положення ст.625 ЦК України, просив стягнути з відповідача втрати від інфляційних процесів у сумі 22375,54 грн. та 3 % річних у сумі 5606,11 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені: визнано неправомірними дії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», по блокуванню 02 грудня 2016 року банківського рахунку № НОМЕР_1, відкритого на ім?я ОСОБА_1; стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 втрати від інфляційних процесів за період з 02 грудня 2016 року по 05 жовтня 2017 року у сумі 48332 грн. 73 коп. та 3 % річних за період з 02 грудня 2016 року по 05 жовтня 2017 року у сумі 10879 грн. 34 коп.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у сумі 592,12 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно було заблоковано картковий рахунок позивача, що призвело до неможливості використання ним власних грошових коштів, оскільки вважав необґрунтованими доводи відповідача щодо підстав призупинення здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки позивача, зазначених у листі банку від 25.01.2017 року, оскільки відповідач вимагав від позивача інформацію щодо походження грошових коштів, які надійшли на його рахунок за період з 01.04.2016 року по 02.12.2016 року, тобто інформацію, яка не є ідентифікуючою або направленою на верифікацію клієнта чи його вивчення; крім того, суд виходив з того, що згідно доводів представника відповідача єдиною підставою призупинення здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки, держателем якої є ОСОБА_1, було встановлення обігу коштів по карті за період з 28.04.2016 року по 02.12.2016 року у розмірі 13440260 грн., проте в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем було виконано вимоги закону щодо звернення до відповідного органу в порядку, встановленому ст.. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, отриманих злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»; задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд виходив з того, що відповідачем було допущено порушення грошового зобов'язання, а за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох відсотків річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» по блокуванню 02 грудня 2016 року банківського рахунку № НОМЕР_1, відкритого на ім?я ОСОБА_1 та стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 втрат від інфляційних процесів за період з 02 грудня 2016 року по 05 жовтня 2017 року у сумі 48332 грн. 73 коп. та 3 % річних за період з 02 грудня 2016 року по 05 жовтня 2017 року у сумі 10879 грн. 34 коп.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк»» посилається на порушення норм матеріального та процесуального права; апелянт вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано ст.ст. 526, 625, 629, 1066, 1074 ЦК України, положення Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», порушено ст..ст. 12, 76, 77, 78, 82, 137, 141, 263 ЦПК України; при вирішенні даної справи судом неправильно визначений характер правовідносин між сторонами, невірно застосовано закон, що їх регулює, неповно досліджено матеріали справи та не надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам; апелянт посилається на те, що сама процедура укладення даного договору не передбачає підписання позичальниками стандартних Умов та правил надання банківських послуг, а факт ознайомлення з цими Умовами позичальників засвідчується відповідними записами та їх підписами в заяві, а спеціальна норма ч.2 ст. 1067 ЦК України передбачає обов'язок банку укласти договір банківського рахунку з клієнтом на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам; у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню; сторони не заперечують наявність договірних правовідносин та позивач не заперечує проти Умов та правил надання банківських послуг, що запропоновані банком; з посиланням на пункти 1.1.3.2.3., 1.1.3.2.14., 1.1.2.1.4. Умов та правил банківських послуг, а також на статтю 14.13 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» апелянт вважає, що призупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов'язань користувача й емітента, що виникли до часу призупинення або припинення зазначеного права; Умови договору та діюче законодавство дозволяє банкам зупинити дію карт та обмежити право клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку у передбачених законом випадках; апелянт звертає увагу, що обіг коштів по карті позивача за період з 28.04.206 року по 02.12.2016 року склав 13 440 260 грн.; на підставі ст.ст. 48, 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч.ч.1,2,7 ст. 9, ст.. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» відповідачем було неодноразово витребувано у позивача документи щодо походження коштів, які надійшли на його картковий рахунок, але таких ОСОБА_1 не надав, оскільки такі у нього відсутні; судом першої інстанції не визначена правова природа грошових коштів, які надійшли на рахунок, а позивачем не доведено правове походження коштів, які поступали на рахунок; апелянт вважає, що визнання судом незаконними дій АТ КБ «Приватбанк» щодо обмеження позивача у розпорядженні грошовими коштами,що знаходяться на його рахунку на розпорядження якими було випущено банківську карту є помилковим, оскільки банк не відмовляв у проведенні позивачу видаткових операцій та такі докази відсутні в матеріалах справи; апелянт вважає, що позивачем не доведено та судом не встановлено, коли саме та з якої дати було призупинено обслуговування рахунку/карти та чи було призупинено взагалі, а звернення позивача 06.12.2016 року із заявами до банку не свідчить про блокування рахунку та зупинення видаткових операцій; як встановлено судом, лише 27.03.2017 року позивач звернувся до банку із заявою про повернення йому залишку коштів по рахунку та така заява виконана банком та грошові кошти були перераховані на рахунок позивача, отже права позивача не були порушені; визнання судом протиправними дії «Привтабанк» з 02.2016 року по 05.10.2017 року щодо відмови позивачу проводити видаткові операції та блокування рахунку є помилковим, оскільки банк не відмовляв у проведенні позивачу видаткових операцій та такі докази відсутні в матеріалах справи; суд, задовольнивши такі вимоги позивача фактично змінив в односторонньому порядку умови укладеної угоди між сторонами та встановив обов'язок банку проводити позивачу всі видаткові операції; правовідносини між сторонами регулюються умовами укладеного сторонами публічного договору, які в свою чергу регулюються положеннями Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», в такому випадку до даних правовідносин не може застосовуватись ст.. 625 ЦК України, яка передбачає цивільну відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, а повинні застосовуватись положення вищевказаного закону, які визначають загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами; таким чином, проаналізувавши умови для застосування ст.. 625 ЦК України, апелянт вбачає відсутність підстав для її застосування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились; про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно повідомлення Укрпошти «Пошук поштового відправлення» повістка представнику позивача ОСОБА_2 вручена 27 листопада 2018 року, а відповідно до ч.5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явились, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги і дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції 18 жовтня 2012 року ОСОБА_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрив картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. На зазначеній картці обліковуються кошти у розмірі 466157,28 грн.

02 грудня 2016 року ОСОБА_1 дізнався про блокування поточного рахунку.

06 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити причини блокування рахунку та розблокування картки.

Згідно повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 23.12.2016 р. з посиланням на положення ст.64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч.7 ст.9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банк повідомив, що він має право витребувати, а клієнт зобов?язаний надати інформацію (офіційні документи), необхідну для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання таким суб?єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання, протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Суб?єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитись від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. Оскільки на теперішній час таких документів не надходило, підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 відсутні.

Оскільки зазначений лист не містив відомостей, яку саме інформацію повинен надати ОСОБА_1, він повторно звернувся до банку з заявою стосовно того, які саме документи він повинен надати.

Банк листом від 25 січня 2017 року повідомив ОСОБА_1 про необхідність надання доказів, що підтверджують джерело походження коштів на рахунку за період з 01.04.2016 року до 02.12.2016 року, а також вказати, на які цілі були використані кошти, з якою метою перераховувалися кошти на рахунки третіх осіб, що є підставою для їх співпраці. Оскільки на даний момент такі документи не надані, банк не має права для задоволення вимог ОСОБА_1

Позивач 27 березня 2017 року направив лист банку з поясненнями про походження грошових коштів на його рахунку та вимогою про розірвання договору та повернення залишку грошових коштів. До листа позивачем додані довідка ПАТ «Сбербанк», з якої вбачається, що в банку на ім?я ОСОБА_1 були розміщені депозитні вклади - «Різдвяний» 17 січня 2013 року терміном на 3 місяці на суму 570000,00 грн., який повернутий по закінченню строку дії на поточний рахунок НОМЕР_3 17 квітня 2013 року та депозитний вклад «Зростаючий» 17 квітня 2013 року строком на 367 днів на суму 296487,00 грн., який повернутий по закінченню строку дії на поточний рахунок НОМЕР_3 22 квітня 2014 року; довідка АТ «Дельта Банк», з якої вбачається, що між цим банком та ОСОБА_1 був укладений договір від 30 січня 2014 року на розміщення вкладу в сумі 345000 грн.; договір припинив свою дію 30 квітня 2014 року. Проте відповіді на нього позивач не отримав.

Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 28.12.2016 року на рахунку № НОМЕР_1, відкритому відповідно до угоди № SAMDN0125 на ім?я ОСОБА_1, встановлено кредитний ліміт 35000,00 грн., доступний залишок з урахуванням кредитного ліміту 466157,28 грн.

Відповідно до статей 15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Положеннями статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачений порядок та строки зупинення фінансових операцій, а саме: суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.

У разі зупинення видаткових фінансових операцій відповідно до частини третьої цієї статті Закону прибуткові фінансові операції не зупиняються. При цьому суб'єкт первинного фінансового моніторингу в день проведення, але не пізніше 11 години наступного робочого дня з дня здійснення прибуткової операції зобов'язаний повідомити про здійснення прибуткових фінансових операцій та/або спробу здійснення видаткових фінансових операцій спеціально уповноваженому органу.

У разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки:

ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов'язаний негайно скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб'єкту первинного фінансового моніторингу;

є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб'єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції). Строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.

Суб'єкт первинного фінансового моніторингу поновлює проведення фінансових операцій:

третього робочого дня з дня зупинення фінансової операції у разі неотримання суб'єктом первинного фінансового моніторингу протягом строку, передбаченого частиною першою цієї статті, рішення спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій);

наступного робочого дня після дня отримання суб'єктом первинного фінансового моніторингу протягом строку, зазначеного в рішенні спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) відповідно до частини другої цієї статті або про зупинення видаткової фінансової операції відповідно до частини третьої цієї статті, повідомлення про скасування спеціально уповноваженим органом такого рішення, але не пізніше 31 робочого дня з дня зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій);

наступного робочого дня після дати закінчення строку зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції), зазначеної у рішенні спеціально уповноваженого органу про продовження зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) (видаткових фінансових операцій);

наступного робочого дня після дня отримання суб'єктом первинного фінансового моніторингу доручення спеціально уповноваженого органу відповідно до частини п'ятої статті 23 цього Закону про поновлення фінансових операцій, зупинених на виконання відповідного запиту уповноваженого органу іноземної держави.

Суб'єкт первинного фінансового моніторингу повідомляє клієнту у разі його звернення про зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо строк її (їх) зупинення перевищив сім робочих днів.

Зупинення та поновлення здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій) відбувається у порядку, визначеному суб'єктами державного фінансового моніторингу, які здійснюють державне регулювання і нагляд за діяльністю суб'єктів первинного фінансового моніторингу в межах їх повноважень.

Прийняття спеціально уповноваженим органом рішень про зупинення (подальше зупинення, продовження зупинення) відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції), зупинення чи поновлення проведення або забезпечення моніторингу фінансової операції відповідної особи на виконання запиту уповноваженого органу іноземної держави та доведення рішень чи доручень спеціально уповноваженого органу до суб'єкта первинного фінансового моніторингу здійснюється у порядку, що встановлюється центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб'єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - п'ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

Відповідно до підпункту 3 частини другої статті 6 зазначеного Закону банк зобов'язаний забезпечувати виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, до початку, в процесі, в день виникнення підозри, після їх проведення або під час спроби їх проведення чи після відмови клієнта від їх проведення, зокрема з використанням засобів автоматизації, враховуючи, що моментом виявлення є отримання банком повної інформації, яка дає змогу виявити ознаки таких операцій.

Пунктами 5 та 6 частини другої статті 6 Закону встановлені строки реєстрації та подання інформації спеціально уповноваженому органу про фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу.

Як зазначено у пункті 119 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою правління Національного банку України від 26 червня 2015 року №417 банк поновлює проведення фінансових операцій на третій робочий день із дня зупинення фінансової операції в разі неотримання протягом строку, передбаченого частиною першою статті 17 Закону, рішення спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення фінансової (их) операції (ій).

Установлено, що з моменту блокування коштів ОСОБА_1 на поточному рахунку, який обслуговується, банком пройшло майже чотири місяці (на момент звернення позивача до суду з позовом).

Однак відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які давали банку право зупинити проведення фінансових операцій на рахунку позивача на такий тривалий строк.

Суд першої інстанції на підставі встановлених обставин та належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» взагалі не обґрунтувало правомірність блокування картки/рахунку, відкритого на ім'я позивача, представником банку не надано відомостей про причини блокування картки та доказів про те, що кошти на рахунок ОСОБА_1 отримані злочинним шляхом, тому наявні правові підстави для зобов'язання відповідача усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні його грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не визначена правова природа грошових коштів, які надійшли на рахунок, а позивачем не доведено правове походження грошових коштів, які поступали на рахунок є безпідставними, оскільки ці обставини підлягають доказуванню відповідачем, а ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано належних та допустимих доказів звернення із заявою до правоохоронних органів про незаконні, на думку банку, дії клієнта за наслідками блокування карткового рахунку, рахунок заблоковано без повідомлення та згоди останнього, через що позивач був протиправно позбавлений можливості користуватися власними коштами.

Доводи АТ КБ «Приватбанк» про те, що позивачем не доведено та судом не встановлено, коли саме та з якої дати було призупинено обслуговування рахунку/картки та чи було призупинено взагалі також є безпідставними, оскільки спростовуються забраними по справі доказами, а саме: заявами ОСОБА_1 від 06 грудня 2016 року на ім'я директора Краматорської філії ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій він зазначає, що саме з 2 грудня 2016 року він позбавлений можливості користуватися коштами і просив повідомити причини і це не спростовано відповідачем та від 27 березня 2017 року; листами банка від 23 грудня 2016 року та 25 січня 2017 року, в яких ПАТ КБ «ПриватБанк» просило ОСОБА_1 повідомити джерела надходження грошових коштів, а до цього не вбачає можливим розблокування картки; наданою відповідачем випискою по картці/рахунку, з якої вбачається, що рух коштів по рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_1 припинений з 03 грудня 2016 року; платіжним дорученням, з якого вбачається, що залишок грошових коштів на картрахунку позивача в сумі 431276.18 грн. АТ КБ «ПриватБанк» перерахований на його рахунок в АТ «Сбербанк» 06.10.2017 року.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на пункти 1.1.3.2.3., 1.1.3.2.14., 1.1.2.1.4. Умов та правил банківських послуг про те, що банк має право зупинити здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне його використання, не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки таке право банку має бути реалізовано у відповідності із вимогами статей 1066, 1074 ЦК України, Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», які ПАТ КБ «ПриватБанк» порушило, що встановлено судом.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності порушення прав ОСОБА_1 спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду першої інстанції, згідно яких банком порушена законодавчо визначена процедура зупинення фінансових операцій клієнта.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правильно встановивши, що відповідачем допущені неправомірні дії по блокуванню з 02 грудня 2016 року банківського рахунку НОМЕР_2, відкритого на ім'я ОСОБА_1, тим самим позбавивши позивача права вільно володіти та користуватися належними йому грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відповідальність відповідача за ст. 625 ЦК України.

Така позиція не суперечить висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №201/16369/16-ц, якою залишено без змін рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2017 року, яким задоволено позовні вимоги позивача до ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: визнано протизаконними і протиправними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо відмови проводити видаткові операції за карткою/рахунком, зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» проводити всі видаткові операції, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача сума боргу, 3% річних та пеня.

Статтями 613 та 614 ЦК України, на які посилається в апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», встановлено прострочення кредитора та підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов'язання за наявності вини, на той час як норми статті 625 ЦК України, що визначає відповідальність за порушення саме грошового зобов'язання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання (ч. 1 цієї статті).

На думку апеляційного суду, Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не є спеціальною нормою, яка виключає застосування статті 625 ЦК України, оскільки зазначений Закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів в межах України, визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами, встановлює відповідальність суб'єкта переказу. Проте, відповідальність за порушення ПАТ КБ «ПриватБанк», яке встановлено у даній справі, а саме блокування карткового рахунку, в результаті чого позивач був позбавлений можливості користуватися своїми грошовими коштами, зазначеним Законом не встановлена.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення судового рішення без змін, апеляційної скарги без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 30.11.2018 року.

Суддя-доповідач О.С. Санікова