Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3264/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Левка Т.Ю.,

секретар судового засідання Роман К.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що 04 травня 2007 року помер батько позивача ОСОБА_3, а 21 червня 2017 року померла його мати ОСОБА_4. 17 березня 1999 року батько позивача залишив заповіт, яким все майно, що йому буде належати на день смерті і на що він матиме право заповідав позивачу. Після смерті батька позивача залишилось спадкове майно: 63/100 /шістдесят три сотих/ частин жилого будинку з надвірними спорудами по вулиці Мала Польова /бувша ОСОБА_5, № 58, м. Виноградів Закарпатської області та земельна ділянка пл.630 кв.м. по вулиці М.Польова, №58/2, м.Виноградів, категорія земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. 26 серпня 2008 року державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_6 позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно: на 63/100 /шістдесят три сотих/ частин жилого будинку з надвірними спорудами по вулиці Мала Польова /бувша ОСОБА_5, № 58 в м. Виноградів Закарпатської області, що зареєстровано в реєстрі за № 2291. Позивач вказує, що він вирішив будинок продати і виявилось , що в свідоцтві про право на спадщину за заповітом нічого не вказано за земельну ділянку для обслуговування 63/100 частин будинку. В липні 2018 року він звернувся до державного нотаріуса, щоб видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку пл. 630 кв.м. по вулиці М.Польова, №58/2, м. Виноградів, однак отримав відмову у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцю. Інших спадкоємців немає. У звязку з цим позивач змушений звернутися до суду із позовом про визнання за ним права власності на земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради будучи повідомленим про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання не зявився, однак подав через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої вимоги позивача визнає, проти задоволення таких не заперечує та просить суд розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 04 травня 2007 року помер батько позивача ОСОБА_3, а 21 червня 2017 року померла його мати ОСОБА_4.

Після смерті батька позивача залишилось спадкове майно: 63/100 /шістдесят три сотих/ частин жилого будинку з надвірними спорудами по вулиці Мала Польова /бувша ОСОБА_5, № 58, м. Виноградів Закарпатської області та земельна ділянка пл.630 кв.м. по вулиці М.Польова, №58/2, м.Виноградів, категорія земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

За життя спадкодавець залишив заповіт від 17 березня 1999 року, яким все майно, що йому буде належати на день смерті і на що він матиме право заповідав позивачу.

Крім позивача інших спадкоємців немає.

Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач прийняв спадщину та отримав 26 серпня 2008 року від державного нотаріуса ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно: на 63/100 /шістдесят три сотих/ частин жилого будинку з надвірними спорудами по вулиці Мала Польова /бувша ОСОБА_5, № 58 в м. Виноградів Закарпатської області, що зареєстровано в реєстрі за № 2291.

На даний час позивач вирішив продати будинок та зясував, що в свідоцтві про право на спадщину за заповітом нічого не вказано за земельну ділянку для обслуговування 63/100 частин будинку.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

В липні 2018 року позивач звернувся до державного нотаріуса, щоб видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку пл.. 630 кв.м. по вулиці М.Польова, №58/2, м. Виноградів.

Згідно листа державного нотаріуса ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за №218/01-16 позивачу відмовлено в оформленні спадщини по тій причині, що відсутній правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцю.

Судом встановлено, що земельну ділянку пл. 630 кв.м. по вулиці М.Польова, №58/2, м.Виноградів для обслуговування житлового будинку і господарських будівель спадкодавець придбав разом із 63/100 частинами будинку у ОСОБА_7, що стверджується договором купівлі- продажу, посвідченим ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою 30 жовтня 1997 року та зареєстрованим у ОСОБА_2 бюро технічної інвентаризації за № 3465 від 11 листопада 1997 року в книзі реєстрації № 14.

Зокрема, відносно земельної ділянки записано, що батько позивача купив земельну ділянку пл. 630 кв.м., яка належала покупцю на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії ЗК 003-00878, виданого 01 березня 1996 року за №851 ОСОБА_2 міською Радою народних депутатів. Батьком позивача на підставі договору купівлі- продажу був зареєстрований будинок, а земельна ділянка в Державному реєстрі речових прав не зареєстрована.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1218, 1220, 1222, 1225, 1268, 1274 ЦК України, Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, мешканцем АДРЕСА_1, право власності на земельну ділянку площею 630 кв.м, яка розташована по вулиці М.Польова, №58/2, м. Виноградів Закарпатської області для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою 30 жовтня 1997 року та зареєстрованого у ОСОБА_2 бюро технічної інвентаризації за № 3465 від 11 листопада 1997 року в книзі реєстрації № 14.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення складено 04.12.2018 року.

ГоловуючийОСОБА_9