КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/4180/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/5450/18

06 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- БорисовоїО.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Шум Л.М., у цивільній справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

06 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

В обґрунтування заяви зазначала, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селищі Октябрське Києво-Святошинського району Київської області, згідно свідоцтва про народження від 19 жовтня 1962 року. Дівоче прізвище «ОСОБА_2». Згідно свідоцтва про народження її батько ОСОБА_4 по національності «українець», а мати ОСОБА_5 «єврейка».

ЗгідноВитягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 03 квітня 2018 року № 8 мати її матері (бабуся) ОСОБА_6 по національності також «єврейка».

З метою зміни місця проживання та переїзду до Федеративної Республіки Німеччини, вона звернулася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського району щодо зміни своєї національності з «українки» на «єврейка», проте отримала відмову, у зв'язку з відсутністю підстав для проведення таких дій.

Вказувала на те, що встановлення факту приналежності її до національності «єврейка» необхідне їй для збереження своєї національності, культурної, релігійної самобутності та надає можливість для виїзду в Німеччину для постійного місця проживання.

Посилаючись на наведене, просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт приналежності ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, дівоче прізвище ОСОБА_5) до національності «єврейка»; зобов'язати Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, дівоча прізвище ОСОБА_5) від 19 жовтня 1962 року № 104 в частині виправлення національності матері дитини ОСОБА_5 з «українка» на «єврейка»; зобов'язати Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, дівоча прізвище ОСОБА_5) від 19 жовтня 1962 року № 104 в частині виправлення національності ОСОБА_2 з «українка» на «єврейка».

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2, заінтересована особа: Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник заявниці ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_2.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, є передчасним. Зазначав що суд, в порушенні вимог ст. 293 ЦПК України, призначив справу до розгляду за правилами загального провадження, що призвело до порушення розумних строків розгляду справи, так як ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою у квітні 2018 року, а справу було призначено до розгляду на 31 жовтня 2018 року, тобто через 6 місяців.

Вказував на те що, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції не звернув уваги, що Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану незаконно обмежив ОСОБА_2 у її праві приймати рішення щодо визначення власної національної приналежності, а відмова у зміні національності не містить належного обґрунтування.

Також вказував на те, що закони України та ст. 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин в повній мірі гарантують ОСОБА_2 реалізацію права щодо віднесення себе до національності «єврейка». Відповідно такі відомості не можуть існувати усно, а мають бути відображені у відповідних документах, рішенні суду, аби заявниця мала можливість підтвердити ці факти.

Вважав, що відмова суду встановити факт приналежності ОСОБА_2 до національності «єврейка» є обмеженням її конституційного права і нічим не виправдовується, оскільки жодним чином не впливає ані на інтереси держави, ані на інтереси суспільства в цілому.

Указом Президента України від 29 грудня 2018 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області.

Відповідно до статті 147 Закону України &quсу;Про судоустрій і статус суддів&quв ; суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?ік;Голос України&q?ог; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті &q?с ;Голос України&qu щ; № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду.

В судове засідання ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_7, а також представник Святошинського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, заявниця та її представник причину своєї неявки суду не повідомили, заінтересована особа надіслала клопотання про розгляд справи у відсутності представника відділу, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селищі Октябрське, Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про народження від 19 жовтня 1962 року.

З копії вказаного свідоцтва також вбачається, що батьком заявниці є ОСОБА_9, за національністю «українець», а мати ОСОБА_5, за національністю «єврейка».

Зі свідоцтва про народження матері заявниці ОСОБА_5, дошлюбне прізвище якої було «ОСОБА_5» вбачається, що її матір&quвк;ю (бабусею заявниці) є ОСОБА_6, яка за національністю є «єврейка», батьком (дідом заявниці) є ОСОБА_10, за національністю «українець».

Після реєстрації шлюбу заявниця змінила прізвище на «ОСОБА_2».

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що за чинним українським законодавством жодний документ, що посвідчує особу громадянина, його національності не визначає, факт належності особи до певної національності не має юридичного значення, а отже вказаний факт не може бути встановлений в судовому порядку.

Проте, колегія суддів в повній мірі не може погодитися з таким висновком суду враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно із пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі - Правила), відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31 грудня 1991 року № 24, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

В даний час діюче законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.

Проте, відповідно до статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 Цивільного кодексу України особа має право на індивідуальність, до якої відноситься і право визначати свою національність. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Згідно з пунктом 2.13.2 Правил,підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду. Зміни до актового запису цивільного стану відповідно до пункту 1.7 Правил вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наслідків розгляду заяви ОСОБА_2.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приписи наведених положень стосуються також випадків, коли справа не підлягає розгляду в судах незалежно від видів судочинства.

Враховуючи те, заява ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку, цивільного судочинства, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року із закриттям провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану незаконно обмежив ОСОБА_2 у можливості приймати рішення щодо визначення власної національної приналежності, а відмова у зміні національності не містить належного обґрунтування, колегія суддів відхиляє, оскільки вони стосуються оскарження рішень відділу державної реєстрації актів цивільного стану, тоді як заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відмова суду встановити факт приналежності ОСОБА_2 до національності «єврейка» є обмеженням її конституційного права, і нічим не виправдовується, оскільки жодним чином не впливає ані на інтереси держави, ані на інтереси суспільства в цілому є безпідставними, оскільки ОСОБА_11 не позбавлена можливості захистити своє право в порядку, визначеному вищенаведеними положеннями Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правил.

Керуючись ст. 300 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правиламивнесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793,ст. ст. 255, 293, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення, закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: