Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/205/18 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 54 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.

суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/205/18 за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Фонду соціального страхування України на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2018 року, постановлене під головуванням судді Дубовік О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що працював на посаді головного спеціаліста відділу обліку матеріально-технічної бази Фонду управління справами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. Наказом від 22 грудня 2017 року його звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України з 29 грудня 2017 року.

Своє звільнення вважає незаконним, оскільки його належним чином не повідомили про зміни в організації виробництва і праці. Окрім того, за наявності вакансій, йому не була запропонована інша робота.

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення, поновити його на посаді головного спеціаліста відділу обліку матеріально-технічної бази Фонду виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 30 грудня 2017 року та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 54013 грн. 25 коп., а також 7000 грн., сплачених ним за надання правничої допомоги.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України №1050 від 22 грудня 2017 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу обліку матеріально-технічної бази Фонду виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 30 грудня 2017 року.

Стягнуто з Фонду соціального страхування України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 33489 грн. 15 коп., а також 6000 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення в частині поновлення на роботі допущене до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідача в дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі Фонд соціального страхування України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема, зазначає, що позивачеві не була запропонована інша робота внаслідок відсутності вільних вакантних посад, які він міг би обіймати. Наявність у нього юридичної освіти без досвіду роботи у галузі права виключала можливість переведення його на роботу в юридичний департамент Фонду. Також суд залишив поза увагою ту обставину, що юридичну освіту позивач здобув лише 27 березня 2010 року, тому його професійний рівень та практичний досвід роботи мають лише формальний характер.

Окрім того, в порушення вимог ст. 51 ЦПК України, суд вирішив питання про заміну неналежного відповідача після закінчення підготовчого засідання.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

На думку ОСОБА_1 та його представника, апеляційна скарга є безпідставною.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 даної норми також передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 1 серпня 2017 року обіймав посаду головного спеціаліста відділу обліку матеріально-технічної бази Фонду управління справами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

Наказом директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від 26 жовтня 2017 року з 1 січня 2018 року введено зміни в організації виробництва і праці, що тягнуть за собою зміну істотних умов праці. Про зазначені зміни позивач був попереджений 27 січня 2017 року.

Наявний в матеріалах справи штатний розпис, затверджений 31 жовтня 2017 року, свідчить про те, що з 1 січня 2018 року у відділі обліку матеріально-технічної бази виконавчої дирекції Фонду соціального страхування відбулось скорочення штатних посад, а саме, передбачено 4 штатних посади (начальник, 3 головних спеціалісти), замість 8 штатних посад головних спеціалістів, начальника відділу та заступника начальника відділу, які були передбачені у штатному розписі, затвердженому 20 липня 2017 року.

22 грудня 2017 року профспілкою надана згода на масове вивільнення працівників.

Наказом директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 22 грудня 2017 року за №1050 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 29 грудня 2017 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що при звільненні позивача не були дотримані вимоги ч.2 ст.40 КЗпП України, оскільки йому не була запропонована інша робота.

Так, наявний в матеріалах справи диплом спеціаліста СК №37744911, виданий 27 березня 2010 року, свідчить про те, що позивач у 2010 році закінчив Одеську національну юридичну академію і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство».

Судом першої інстанції також встановлено, що на час звільнення позивача у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України були вакантні посади заступника начальника відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста відділу правового забезпечення представництва Фонду департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста нормативно-правового відділу департаменту юридичної роботи.

Зазначені посади не були запропоновані ОСОБА_1, що свідчить про порушення вимог ч.2 ст.40 КЗпП України.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність стажу практичної роботи в галузі права, не може обмежувати передбачену трудовим законодавством гарантію позивача щодо працевлаштування у разі скорочення штату працівників.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог є обгрунтованим.

Підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374, 375,381-384 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду соціального страхування України залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2018 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 червня 2018 року.

Головуюча Судді: