ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5737/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2018 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Мицик Ю.С., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Одночасно з позовною заявою представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, зокрема на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0717 га.

Дослідивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову, суддя дійшов висновку про її задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 151 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Разом з цим, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, зважаючи на характер позовних вимог, предмет позову, співрозмірність вимог із заходом забезпечення, який просить вжити позивач і з урахуванням наведеного є наявність достатніх підстав, які дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду вразі задоволення позовних вимог.

Враховуючи те, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлювальної шкоди відповідачу чи третім особам, а також відсутність обставин визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд приходить до висновку, про те, що відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

Враховуючи вищезазначене та керуючись стст. 149, 150, 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно - задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0717 га, що належить ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 в межах суми стягнення, а саме:186742, 06 грн.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Позивач - ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення або протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

СУДДЯ: МИЦИК Ю.С.