Провадження № 22-ц/801/170/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 рокуСправа № 127/21093/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2018 року, постановлену під головуванням судді Романюк Л.Ф. в м. Вінниця, у справі за заявою ОСОБА_4 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, -

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, у якій просив видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_4 щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення з даною заявою до суду до досягнення донькою повноліття.

Свої вимоги мотивував тим, що 03.06.2016 він з ОСОБА_4 зареєстрував шлюб. Від даного шлюбу у них є донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Тривалий час вони проживають окремо. На даний час донька перебуває на його утриманні та проживає разом із заявником за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується також рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради, яким ОСОБА_4 було встановлено порядок участі у вихованні дитини.

Вказане рішення про визначення порядку участі у вихованні доньки ОСОБА_4 не виконує та повністю ухилилась від виховання дитини, будь-якої матеріальної допомоги не надає, що стало підставою для звернення до суду.

06.09.2018 Вінницьким міським судом Вінницької області видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 23.08.2018 року, до досягнення дитиною повноліття

20.09.2018 ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а саме судового наказу від 06.09.2018, у зв'язку із тим, що на даний час у Вінницькому міському судді перебуває цивільна справа за її позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини і на даний час остаточне рішення по вказаній справі не прийнято. Тому неможливо стверджувати, що саме ОСОБА_3 має право на отримання аліментів для утримання дитини, оскільки на це має право лише той з батьків, на чиєму утриманні буде перебувати дитина. Вказані обставини мають істотне значення для правильного вирішення справи, а саме перегляду судового наказу про стягнення аліментів.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_4 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами задоволено.

Судовий наказ, виданий 06.09.2018 Вінницьким міським судом Вінницької області у справі №127/21093/18 скасовано та відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 Роз'яснено, що заявлені ОСОБА_3 вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та прийняти нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням вимог процесуального законодавства. Зокрема, апелянт зазначає, що з березня місяця по теперішній час донька проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні. Обставини, на які посилається суд першої інстанції у своєму рішенні не є нововиявленими та не спростовують факт перебування доньки на утриманні батька. Розгляд справи про визначення місця перебування дитини не є нововиявленою обставиною та не змінить факту перебування дитини з березня місяця по теперішній час на утриманні батька, а майбутнє рішення у цій справі лише з моменту набуття ним законної сили може бути підставою для припинення стягнення аліментів з ОСОБА_4 у разі визначення місця проживання разом із матір'ю.

На адресу суду надійшов відзив ОСОБА_4 на апеляційну скаргу ОСОБА_3, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2018 - без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що наведені в заяві заявником обставини у розумінні п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України є нововиявленими обставинами. Зазначено, що між сторонами наявний спір щодо встановлення місця проживання малолітньої дитини, відтак, оскільки така обставина не була відома суду на момент видачі судового наказу, у його видачі слід відмовити.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов'язків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України.

Такий обов'язок також передбачений статтею 180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В частині третій ст. 184 СК України вказано, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України зазначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Встановлено, що ОСОБА_3 звернувся із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки, з ОСОБА_4 на утримання доньки в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_4 щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Отже, вимоги заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів є законними, а у суду першої інстанції були всі підстави для видачі такого судового наказу.

ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про перегляд судового наказу від 06 вересня 2018 року за нововиявленими обставинами з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України.

У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянутий за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою з розділу V цього Кодексу.

Відповідно до положень частини першої статті 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

У пункті першому ч. 2 ст. 423 ЦПК України, на який послалась ОСОБА_4 у своїй заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, вказується, що підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Із змісту заяви ОСОБА_4 вбачається, що нововиявленою обставиною, в розумінні п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України, є факт знаходження у провадженні Вінницького міського суду справи про встановлення місця проживання дитини, рішення у якій судом ще не ухвалено. Наслідком вирішення даного спору буде право особи на користь якої буде ухвалено рішення на отримання аліментів.

Зміст питання, що можна вважати істотними для справи обставинами, розкритий у Постанові Пленуму Верховного Суду України«Про практику перегляду судами у зв'язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили» (остання редакція 1998 року), в п.5 якої вказано, що як нововиявлені можуть розглядатися обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, які існували на час постановлення рішення, ухвали, постанови, але про них не знали і не могли знати заявник і суд.

Повно це питання розкривається разом з п. 4 цієї Постанови Пленуму ВСУ, в якій вказується, щоперевіряючи обґрунтованість заяви чи подання про перегляд судових рішень, суд виходить із загальних положень про докази, у тому числі про належність і допустимість засобів доказування, обов'язку доказування і подання доказів.

В доповнення цьому, в Постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у постанові №4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи, або особа щодо якої встановлено ці обставини (ч.4 ст. 82 ЦПК України).

Систематизуючи все зазначене, беручи до уваги підстави звернення із заявою про перегляд судового наказу, колегія суддів прийшла до висновку, що в даному випадку істотною обставиною, яка могла б вплинути на вирішення питання про видачу чи відмову у видачі судового наказу, могло бути лише наявність судового рішення у цивільній справі про яку вказує заявниця, а не факт перебування у провадженні суду спору про встановлення місця проживання дитини.

З мотивувальної частини судового рішення вбачається позиція суду першої інстанції про те, що якби суд першої інстанції знав про наявність спору з приводу місця проживання дитини, який вирішується в суді, то дана обставина могла вплинути на юридичну оцінку обставин судом при видачі наказу. Разом з цим суд першої інстанції не зазначає, як саме могла вплинути наявність спору на оцінку обставин при видачі судового наказу.

Але, беручи до уваги таку позицію суду та вищезгадані норми ЦПК України, якими передбачена можливість як видачі судового наказу, так і відмова у його видачі, норми, якими регламентуються порядок перегляду судового наказу про стягнення аліментів та про неможливість скасування такого наказу, можна зробити висновок про бачення суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу.

Однак, така позиція є хибною, так як на момент подачі ОСОБА_3 заяви про видачу судового наказу судом першої інстанції правильно було встановлено єдину беззаперечну обставину, яка була підставою для видачі судового наказу, і яка не була спростована жодним доказом (в т.ч. наявністю судового рішення з приводу місця проживання дитини), про те, що дитина на момент звернення до суду про видачу судового наказу проживала разом з батьком. Даний факт не заперечувала ОСОБА_4

Підсумовуючи все вище зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що у суду першої інстанції були всі законні підстави для видачі судового наказу про стягнення аліментів за заявою ОСОБА_3 і, навпаки, не було законних підстав для його скасування в зв'язку з переглядом судового наказу за нововиявленими обставинами з подальшою відмовою у видачі судового наказу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення та ухвалює нове судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому з ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь ОСОБА_3 352 грн. 40 коп. документально підтверджених судових витрат, а саме судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2018 року скасувати.

У задоволені заяви ОСОБА_4 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами - відмовити.

Судовий наказ від 06 вересня 2018 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 352 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.Б. Сало

Судді: М.М. Якименко

О.В. Ковальчук