Провадження № 2/337/218/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді Нещеретної Л.М.

при секретарі Шварцер Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

02.11.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором б/н від 13.05.2010 року станом на 30.09.2016 року у розмірі 24232,61 гривень, суму судового збору у розмірі 1378,00 гривень посилаючись на те, що 13.05.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 гривень, однак умови договору не виконує, тому у нього виникла заборгованість та стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

15.12.2016 року було винесено заочне рішення, яке ухвалою суду від 22.11.2017 р скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.(а.с.79).

Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява відповідача про застосування строку позовної давності та відзив, в якому просить в позові відмовити, справу розглянути без його участі. (а.с.140, 149-152).

Представник позивача надіслав суду заперечення на відзив (а.с.172-186)

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

За змістом ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.

Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд встановив, що між сторонами 13.05.2010р. було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав, а відповідачка отримала в кредит грошові кошти в сумі 2000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказаний кредитний договір є договором приєднання і складається із Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку. Датою укладання кредитного договору є дата підписання позичальником Заяви позичальника.

Відповідачка, підписавши 13.05.2010 р. заяву позичальника, прийняла на себе зобовязання за вказаним кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно розрахунку заборгованість відповідачки перед банком за вищевказаним кредитним договором станом на 30.09.2016 р. становить24232, 61 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 1846,71 грн., заборгованості за відсотками 17755,78 грн., 3000,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 1130,12 грн.

Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозвязку, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір.

При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обовязковим для виконання. Банк надав відповідачці кредитні кошти, які остання повинна була повертати шляхом внесення щомісячних платежів.

Однак, як встановлено судом, відповідач порушила умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконувала свого зобовязання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, вносила платежі в меншому розмірі та несвоєчасно, у звязку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку.

Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який відповідачем не спростований, тому суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення.

Разом з тим, в межах даної цивільної справи відповідач заявив про застосування строку позовної давності, тому вирішуючи справу суд виходить з такого.

Згідно з ст. 257 та ч.3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, щомістяться у ст.252-255 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, а також у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір передбачав застосування кредитної картки як засобу надання/повернення кредиту та щомісячне погашення кредитних коштів рівними платежами, з кінцем строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що Банк у звязку з порушенням відповідачкою свого обовязку по сплаті щомісячних платежів мав право заявити вимоги про їх стягнення в межах 3-річного строку позовної давності, перебіг якого повинен починатися з моменту настання строку сплати чергового щомісячного платежу, а щодо вимог про повне повернення кредитних коштів з моменту закінчення строку дії картки.

Відповідно до довідки №30.1.0.0/2-2061024/119 від 23.11.2017 року термін дії картки до останнього дня 07.2015 року.(а.с.187)

В той же час, з наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач, отримавши кредитні кошти, вносила платежі на погашення тіла кредиту та відсотків нерегулярно та в меншому розмірі, що призвело до виникнення заборгованості. Останній платіж на погашення тіла кредиту та відсотків вона здійснила 24.03.2014 року в сумі - 500грн., що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 1846,71 грн. та по процентам за користування кредитом в сумі 17755,78 грн заявлені в межах позовної давності, так як позивач просить стягнути заборгованість з 03.09.2011 року.

З даним позовом позивач звернувся до суду 02.11.2016 р. (штамп на поштовому конверті) і суд вважає, що заборгованість за пенею та комісією підлягає задоволенню з листопада 2015 року, відповідно до розрахунку - 1100 грн. Та підлягає стягненню з відповідача.

Крім пені та комісії позивач просить стягнути за прострочене зобовязання 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1130,12 грн. (процентна складова), нараховані за несвоєчасність сплати боргу.

Суд вважає, що до відповідача застосована подвійна санкція за одне і те саме правопорушення у вигляді невчасного повернення заборгованості по кредиту, що не відповідає ст.61 Конституції України, а одночасне стягнення двох видів пені та штрафу за одне і те саме правопорушення є неприпустимим, а тому ці вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003 цс 15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374 цс 17.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 20702,49 гривень законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Крім цього, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (85%), які поніс позивач при зверненні до суду, а саме судовий збір у сумі 1171,30 гривень.

.Керуючись ст.ст.3, 6, 11, 15, 16, 257, 261, 264, 266, 267, 526, 530, 610, 611, 627, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, (ІПН НОМЕР_1, Одеська область, Овідіопольський район, село Нова Долина, вулиця Крупської, буд.2/8-Б, кв.13), на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, рах. № 3111, МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 13.05.2010 року у сумі 20702 (двадцять тисяч сімсот дві) гривні 49 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1, (ІПН Одеська область, Овідіопольський район, село Нова Долина, вулиця Крупської, буд.2/8Б кв.13),на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, рах. № 3111, МФО 305299, ) судовий збір у сумі 1171 (одна тисяча сто сімдесят одна) гривень 30 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Копію рішення надіслати позивачу, відповідачу.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Нещеретна