Провадження № 2/127/1899/18
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

25 червня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Гуменюка К.П.,

за участю секретаря судового засідання Лисої К.Д.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину та на утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку,

в с т а н о в и в :

В провадженні суду знаходиться вищезазначена цивільна справа.

В судові засідання, які призначалися судом на 06 червня 2018 року та 25 червня 2018 року позивач ОСОБА_2 не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча повідомлялась судом про дату, час та місце слухання даної цивільної справи у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 973, яким було повідомлено про час та місце розгляду справи призначеної на 06 червня 2018 року (а.с. 77) та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 026, яким позивача було повідомлено про час та місце розгляду справ призначеної на 25 червня 2018 року (а.с. 105).

Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його не зявлення не перешкоджає розгляду справи. Крім того, суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Між тим, статтею 223 ЦПК України врегульовано питання щодо наслідків неприбуття в судове засідання осіб (особи), які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 5 цієї статті у разі повторного неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою, повторно не зявилась в судове засідання, не повідомила про причини неявки, заяву про розгляд справи у відсутність позивача не надано, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 проти залишення позовної заяви без розгляду у звязку із повторною неявкою в судове засідання сторони позивача не заперечив.

Зясувавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовну заяву у вказаній цивільній справі слід залишити без розгляду, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 257 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину та на утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_4