Номер справи 220/550/18
Номер провадження № 2/220/306/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Чернякової В.С.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є спільною власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ:

20.03.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, який в процесі розгляду справи уточнила, додавши вимоги про встановлення факту належності відповідачу на праві власності житлових будинків АДРЕСА_1 та № АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне. З 21.10.1995 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13.12.2017 р. шлюб було розірвано. В період шлюбу ними було придбано наступне майно: житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.1996 р., та житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності від 25.04.2007 р. Обидва будинки зареєстровані за відповідачем, однак, оскільки майно придбане в період шлюбу, за спільні кошти, вважає, що воно є їх спільною сумісною власністю. Оскільки домовленості щодо поділу майна між ними не досягнуто, просить визнати за нею право власності на ? частину кожного житлового будинку. Крім того, зазначила, що після заміни паспорту зразку СРСР у липні 1996 року відповідачу виданий паспорт громадянина України, в якому помилково було зазначено його по-батькові як «Вікторович» замість «Віталійович».

Ухвалою від 04.04.2018 р. провадження по справі відкрито, справи призначена до розгляду в підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 15.05.2018 р. за клопотанням відповідача відкладено розгляд справи, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою від 02.07.2018 р. закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті. Задоволено клопотання позивача про прийняття уточненої позовної заяви, витребування інформації про підстави отримання паспорта відповідачем та копій архівних справ на житлові будинки.

Ухвалою суду від 12.10.2018 р. задоволено клопотання позивача про витребування інформації з Великоновосілківського відділу ДРАЦС.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила, що перший будинок вони придбали з відповідачем за спільні кошти, оскільки в той час вони торгували на ринку. Другий будинок був частково придбаний на спільні кошти, частково - за гроші її батьків. Оскільки майно придбано за спільні кошти в період шлюбу, просить визнати за нею право власності на ? частину кожного будинку. Додала, що будинок АДРЕСА_1 непридатний для проживання в ньому. В даний час вона проживає в будинку померлих батьків, який успадкувала її сестра.

Відповідач позовні вимоги визнав частково та пояснив, що перебував у шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 В період шлюбу ними дійсно було придбано два будинки, які вони фактично поділили, тому вважає незрозумілими вимоги позивачки. Так, у будинку № АДРЕСА_1 проживає позивачка, а він проживає у будинку № АДРЕСА_2. Не оспорюючи, що будинки придбані за їх з позивачкою спільеі кошти, зазначив, що будинок № 218 вони будували за кошти, які він в той час заробляв, з сім'ї він гроші не брав. Також пояснив, що приблизно у 1992-1993 роках у нього вкрали паспорт, який був виданий на ім'я ОСОБА_2, в зв'язку з чим він отримав новий. Чому в ньому він зазначений як Вікторович, не знає.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані суду докази, а також матеріали справи № 220/1606/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 21.10.1995 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2. Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13.12.2017 р. шлюб було розірвано (а.с. 11).

На підставі договору купівлі-продажу від 29.08.1996 р., засвідченого приватним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори Прєсною Є.Г., реєстраційний номер 1026, ОСОБА_3 придбав у власність житловий будинок № АДРЕСА_1 (а.с. 13, 55-65).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на підставі свідоцтва про право власності від 25.04.2007 р., ОСОБА_3 є власником житлового будинку № АДРЕСА_2 (а.с. 66-80).

Згідно наданої суду копії актового запису про народження № 46 від 24.08.1974 р., ОСОБА_2 народився 23.04.1974 р. Батько - ОСОБА_6, мати - ОСОБА_7. Після реєстрації народження видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 103).

Згідно листа Великоновосілківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 19.10.2018 р. № 93/15.45-24 по Великоновосілківському району за період з 1971-1977 р.р., а також за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, не виявлено. Щодо документів, на підставі яких було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, повідомлено, шлюб зазначених осіб було зареєстровано у 1995 році, термін зберігання заяв про реєстрацію шлюбу збіг (а.с. 102).

Згідно листа Великоновосілківського РВ ГУ ДМС України в Донецькій області від 27.09.2018 р. № 37-6344 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 від 04.12.1990 р., Великоновосілківським РОВД на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 24.08.1974 року, виданого Краснополянською сільською радою.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 від 24.07.1996 року Великоновосілківським ВР УМВС України в Донецькій області на підставі паспорта СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 від 04.12.1990 р., виданого Великоновосілківським РОВД (а.с. 93).

Зазначене також підтверджується наданими суду копіями Форми 1 на ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Крім того, з Форми 1 на ОСОБА_3 вбачається, що 21.10.1995р. ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_4 (а.с. 94, 95).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5, виданого 21.10.1995 р.Новопетриківською сільською радою народних депутатів, 21.10.1995 р. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уклав шлюб з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_2 (оригінал свідоцтва знаходиться в матеріалах цивільної справи № 220/1606/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів).

В судовому засіданні відповідач підтвердив факт перебування у шлюбі з позивачкою.

Враховуючи викладене, суд вважає встановленим факт належності спірних домоволодінь на праві власності відповідачу ОСОБА_3 та придбання їх в період шлюбу з позивачкою ОСОБА_1.

Згідно ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до норм Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів, кошти що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Виходячи зі змісту пунктів 22, 23, 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Також до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України).

Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ч.1 ст. 69 СК України).

В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Підсумовуючи викладене та з урахуванням матеріалів справи, оцінивши докази, факти та відповідні їм правовідносини та за своїм внутрішнім переконанням, суд, приймаючи до уваги пояснення відповідача на те, що житловий будинок № АДРЕСА_2 придбаний на зароблені ним під час шлюбу кошти, які відповідно до ст.. 61 СК є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в той час як його дружина ОСОБА_1 займалась доглядом за дітьми, приходить до висновку, що будинок придбаний за спільні кошти подружжя. Стосовно джерела походження коштів на придбання будинку АДРЕСА_1, відповідач не заперечував, що будинок придбався ними з позивачкою за спільно зароблені кошти.

Таким чином, суд приходить до висновку, що житлові будинки АДРЕСА_1 та № АДРЕСА_2, зареєстровані за відповідачем, були придбані сторонами в період шлюбу, за спільні кошти, а тому є об'єктом спільної сумісної власності сторін та підлягають поділу між ними.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи зазначені норми закону, суд вважає можливим визнати за кожною із сторін в порядку поділу майна подружжя на ? частину житлового будинку № АДРЕСА_1 та на ? частину житлового будинку № АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача ? частину понесених нею витрат по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, в порядку поділу майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач - ОСОБА_3, паспорт серії НОМЕР_4, проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.12.2018 р.

Суддя О.М. Якішина