Справа № 186/1681/18
Номер провадження № 2/0186/555/18
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2018 року м. Першотравенськ
Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі
головуючої судді: Кривошеї С.С.
при секретарі: Кравченко А.Г.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Петропавлівського районного нотаріального округу. У його квартирі прописана але на протязі восьми років не проживає колишній власник ОСОБА_2.
Реєстрація відповідача у квартирі, створює йому перешкоди вільно володіти та користуватися нею. Він вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які враховуються в залежності від зареєстрованих осіб. Крім того реєстрація відповідача у його квартирі, створює йому перешкоди для отримання соціальних пільг, так як, в їх розрахунках визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за даною адресою.
Просить суд позбавити ОСОБА_2, право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти постановлення судом заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сторінці Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Офіційного веб-порталу «Судова влада України».
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 150 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 вересня 2018 року за № 139084284, виданого приватним нотаріусом Петропавлівського районного нотаріального округу Свириденко Л.В., відповідно до якого, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі договору дарування, №1384, від 25 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Петропавлівського районного нотаріального округу Свириденко Л.В.
Згідно акту №515 від 23 жовтня 2018 року виданого ПП «Комунальщик-3», ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована, але не проживає за адресою: АДРЕСА_1, з 2010 року по теперішній час.
Відповідно до виписки з фінансово-особового рахунку виданої ПП «Комунальщик-3», у спірній квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована з 18 серпня 1983 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка родинних відносин з власником квартири не має.
Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №5328/2, виданою Першотравенською міською радою Дніпропетровської області, 19 листопада 2018 року, у спірній квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ст.ст. 4, 19 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач по справі ОСОБА_2 припинила право власності на спірну квартиру, зареєстрована у спірній квартирі з 16 серпня 1983 року, але не проживає в ній з 2010 року, родинних відносин з позивачем, як власником квартири, не має, тому суд вважає, що ОСОБА_2 слід позбавити права користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 263, 264-265, 280-282 ЦПК України, 16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.41, 47 Конституції України, ст.150 ЖК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - суд
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, права користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Першотравенського міського суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: С.С. Кривошея.