ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

справа № 639/9385/16-ц

провадження № 22ц/818/325/18

27 листопада 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Бойко А.О.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 07 травня 2018 року ( суддя - Єрмоленко В.Б. )

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У грудні 2016 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01.04.2014 року, в якому просило стягнути заборгованість за вказаним договором, яка станом на 02.11.2016 року становить 53767,75 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7989,55 грн., відсотки за користування кредитом- 40632,91 грн., пеня- 2108,73 грн., штрафи: фіксована частина- 500,00 грн., процентна складова- 2536,56 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн.

В обґрунтування вимог ПАТ «Акцент-Банк» посилалось на те, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається із анкети- заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. У результаті невиконання умов кредитного договору з боку відповідача, станом на 02.11.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 53767,75 грн.

Представник позивача в судове засіданні не з'явився.

Відповідач позов визнав частково.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 07 травня 2018 року позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк» задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 01.04.2014 року в сумі 9039 грн. 55 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Акцент-Банк» просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що суд безпідставно відмовив у стягненні відсотків за користування кредитом, вважаючи їх розмір необґрунтованим, чим позбавив банк прибутку. Також як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог вважає безпідставним посилання в рішенні суду на те, що одночасне стягнення пені і штрафів є подвійною відповідальністю. Жодних мотивів необхідності стягнення саме пені, а не штрафів судом не наведено.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що розміри нарахованих процентів в кілька раз перевищують заборгованість за тілом кредиту, що не відповідає умовам договору та вимогам закону. Вважає рішення суду законним, обгрунтованим та справедливим.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 01.04.2014 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Особистим підписом відповідач підтвердив, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.11).

Відповідно до укладеного договору б/н від 01.04.2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за вказаним договором у результаті невиконання умов кредитного договору з боку відповідача, станом на 02.11.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 53767,75 грн., з яких 7989,55 грн. - заборгованість за кредитом; 40632,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2108,73 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2536,56 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Акцент-Банк» частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено розміру нарахованих процентів за користування кредитом; щодо стягнення пені та штрафів виходив із того, що одночасне їх стягнення є подвійною відповідальністю, крім того, до вимог про стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність в 1 рік.

Колегія суддів з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

ОСОБА_1 умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Проте розмір цієї заборгованості позивачем не доведений.

Відповідно до ч.ч. 1, 5-7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відмовляючи у стягненні відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із їх необгрунтованості, зазначивши в рішенні суду про те, що при процентній ставці по кредиту до 30.09.2014 року - 27,6%, з 01.10.2014 року - 34,8%, з 01.04.2015 року - 44,4%, проценти нараховані Банком в 5 разів перевищують заборгованість за кредитом. У зв'язку з цим судом першої інстанції було вжито заходи щодо витребування від позивача інформації щодо порядку нарахування відсотків, яка останнім була проігнорована.

Не було надано таких даних і до суду апеляційної інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що банком надавався розрахунок заборгованості, в тому числі і по нарахованим відсоткам, судовою колегією не приймається, адже такий розрахунок не може бути прийнято до уваги, враховуючи наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано Тарифи А-Банку, в яких розмір процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірах 27,6%, 34,8%, 44,4%, як наведено у розрахунку заборгованості, відсутній.

Посилання на те, що банком може бути змінено розмір процентної ставки, не можуть бути підтвердженням нарахованої заборгованості по відсоткам, адже жодних доказів на підтвердження зміни ставок нарахування відсотків та її правомірності банком не надано.

Таким чином, розмір нарахованих відсотків є недоведеним.

Щодо стягнення пені та штрафів суд виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

Отже, підстав для стягнення штрафу з відповідача не вбачається, оскільки це є подвійним стягненням.

В іншій частині рішення не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Підстав для скасування чи зміни рішення судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 07 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко