З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 червня 2018 року м. Шаргород
Справа № 152/497/18
Провадження 2/152/268/18
Шаргородський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Соколовської Т.О.
секретаря судового засідання Годованюк І.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Шаргород в залі судових засідань №1 Шаргородського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,
учасники справи - не з'явилися
в с т а н о в и в:
I.Виклад позицій позивача та відповідача.
11.04.2014 року ОСОБА_2 померла, не виконавши своїх зобовязань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.
Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1, яка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і отримала спадкове майно у власність.
На виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України, позивачем 21.09.2017 року до спадкоємця ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, згідно з якою позивач предявив свої вимоги, проте відповідач на претензію не реагує.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява від представника ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 про розгляд справи у відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.41).
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 13 квітня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11 годину 08 травня 2018 року, з викликом сторін. Вказаною ухвалою суду відповідачеві ОСОБА_1 запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с.48).
Ухвалу суду від 13 квітня 2018 року разом з копією позовної заяви, додатками до неї та повісткою про виклик до суду направлено на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві: вул. І.Франка, 47, с. Козлівка Шаргородського району Вінницької області, проте поштова кореспонденція повернулася до суду з відміткою відділення Укрпошти про те, що одержувач за вказаною адресою не проживає (а.с.53-77).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 11.04.2018 року №02-13/193 ОСОБА_1 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично за вказаною адресою не проживає (а.с.42).
Ухвалою суду від 08 травня 2018 року підготовче засідання відкладено на 10 годину 23 травня 2018 року, на веб - порталі «Судова влада» судом розміщено оголошення про виклик відповідача до суду в підготовче засідання на зазначену дату (а.с.80, 82).
Ухвалою суду від 23 травня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання призначено на 09 годину 12 червня 2018 року (а.с.84).
Ухвалою суду від 12.06.2018 року судове засідання відкладено на 09 годину 27 червня 2018 року у звязку з неявкою відповідача (а.с.142).
З метою повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації нею права судового захисту своїх прав та інтересів, 24.05.,14.06.2018 року на веб - порталі «Судова влада» судом розміщено оголошення про виклик відповідача в судові засідання на зазначені дати (а.с.90,145).
Відповідач ОСОБА_1 відзив на позовну заяву не подала, на виклик суду не прибула.
Таким чином, відповідач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання (п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України), повторно на виклик суду не з'явилася без поважних причин. Представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
У звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу Судом не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
ОСОБА_2 письмовою заявою підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з запропонованими ПАТ КБ "ПриватБанк" Умовами, Правилами та Тарифами складають між нею та банком кредитний договір (а.с. 16).
ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобовязання за зазначеними кредитними договорами виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_2 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договорами.
ОСОБА_2 11.04.2014 року померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ №284883, виданого виконкомом Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 14.04.2014 року (а.с.24), не виконавши своїх зобовязань щодо своєчасного повернення кредитів та сплати відсотків за користування кредитами.
17.09.2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" направлено претензію кредитора в порядку ст.1281 ЦК України до Шаргородської державної нотаріальної контори (а.с.29).
Вказану відповідь Шаргородської ДНК ПАТ КБ "ПриватБанк" отримало 21.10.2016 року (а.с. 30).
21.09.2017 року позивачем направило лист претензію відповідачеві ОСОБА_1 з вимогою погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 (а.с.31), яка залишена відповідачем без реагування, у звязку з чим 04.04.2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця (а.с.2 4).
Перешкод для пред`явлення позову про стягнення боргу кредитором спадкодавця Судом не встановлено.
V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.
Даному факту відповідають цивільні правовідносини, які регулюються ст.ст. 13, 55 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року), ст.ст. 608, 1216, 1218, 1219, 1268, 1281, 1282 ЦК України і виникають з кредитних правовідносин та обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.
Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суд, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.
Положенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні даного цивільно правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджується кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").
Положеннями Конституції України (ст.55), Цивільного кодексу України (зокрема, ч.1 ст.16), Цивільного процесуального кодексу України (ч.1. ст.4; ч.1 ст.5), Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (ч.1. ст.7) передбачено, що суд захищає права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України. Враховуючи зазначене, юридична особа має право на позов виключно, у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав та інтересів іншою особою.
У Аналізі практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України від 01.04.2014 Верховний Суд України вказав, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Згідно з ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.
За приписами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Обов'язок з відшкодування шкоди (яка в даному випадку для банку виникла внаслідок неповернення відповідачем боргу за кредитним договором) згідно зі ст. 1219 ЦК України не є таким, що нерозривно пов'язаний з особою спадкодавця, а тому відповідно до вимог чинного ЦК України з його смертю цей обов'язок не припинився і спадкується його спадкоємцями, тобто є таким, що входить до складу спадщини.
За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням.
Порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами ст.ст. 1281, 1282 ЦК України.
У зв'язку зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.
Відповідно до статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення вимог, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15 та в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Отже, виходячи з положень статті 1281 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до спадкоємця повинно бути пред'явлено в судовому порядку протягом одного року від настання строку вимоги або ж протягом шести місяців від дня, коли кредитор дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини.
За положеннями ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість.
У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.
Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, який виник за життя спадкодавця.
VІ. Висновок Суду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2 5, 10 13, 81, 247, 258 259, 263 265, 280 283 ЦПК України, на підставі ст.51 Конституції України, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст.ст. 608, 1216, 1218, 1219, 1281, 1282 ЦК України, Суд, -
Позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати по справі в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом України.
До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шаргородський районний суд Вінницької області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення складено і підписано суддею 27.06.2018 року.

Суддя: Т.О. Соколовська