Справа № 363/3619/16 Головуючий в суді І інстанції Котлярова І.Ю.
Провадження № 22ц-824/2679/18 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Садового товариства «Глядин», ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками загального користування та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що вони є членами СТ «Глядин», якому на підставі рішення Хотянівської сільської ради Вишогородського району Київської області було передано земельні ділянки загальною площею 31,6 га за рахунок земель запасу Хотянівської сільської ради за межами населеного пункту.

Вказують, на теперішній час вони не можуть користуватися земельними ділянками загального користування садівницького товариства з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, оскільки вони перекриті парканом, який звів відповідач ОСОБА_5 з дозволу керівництва садового товариства.

У зв'язку із чим просили зобов'язати відповідачів не чинити перешкод в користуванні цими земельними ділянками та зобов'язати СТ «Глядин» усунути перешкоди в користуванні зазначеними земельними ділянками загального користування шляхом знесення паркану.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що місцевим судом не було враховано письмових доказів, якими вона обґрунтовувала свої вимоги, а також того, що СТ «Глядин» є законним користувачем спірних земельних ділянок і вона, як член товариства, позбавлена можливості належним чином користуватися землями загального користування внаслідок зведення паркану.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження порушення їх прав та вважав позовні вимоги необгрунтованими достатніми доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі є членами СТ «Глядин», яке створене рішенням загальних зборів членів СТ «Глядин» від 16 квітня 2002 року (т.1, а.с.11-12).

Рішенням Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 23 травня 2002 року затверджено проект відводу земельної ділянки СТ «Глядин» площею 24,4 га, надано цю ділянку у постійне користування СТ «Глядин» за рахунок земель запасу сільської ради (т.1, а.с.205).

Розпорядженням Вишгородської РДА Київської області від 28 серпня 2003 року передано у приватну власність членів СТ «Глядин» відповідні земельні ділянки, зокрема позивачці ОСОБА_3 передано ділянку площею 0,0809 га (т.1, а.с.209).

З матеріалів справи також вбачається, що до органу управління СТ «Глядин» також були обрані позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т.1, а.с.213).

Відповідно до положень ст. 319, 320, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, зокрема дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачами не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог та обставин, на які вони посилалися, зокрема що відповідач ОСОБА_5 за погодженням із СТ «Глядин», до керівних органів якого входять і позивачі, звів паркан на землях загального користування, та не довели наявність будь-яких порушень їхніх прав як землекористувачів будь-якими діями відповідачів, поряд з цим схема земельних ділянок СТ «Глядин», яка подана позивачами та на яку вони посилаються як на доказ розміщення відповідачем ОСОБА_5 паркану, жодним чином не доводить цього факту та не має офіційно підтвердженого джерела походження.

Також, у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази того, що відповідачем ОСОБА_5 за погодженням із керівництвом СТ «Глядин», до складу якого входять і позивачі, було розміщено паркан на землях загального користування.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 не має у власності або користуванні земельної ділянки на території СТ «Глядин» і тому посилання на порушення його прав діями відповідачів є також безпідставними.

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: