Дата документу 21.11.2018
Справа № 320/2712/17
Провадження № 2/320/154/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольській міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Бахаєва І.М.,

при секретарі Мазуріній О. В.,

за участю:

представника позивача адвоката ОСОБА_1І,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 23 вересня 2008 року, до досягнення дітьми повноліття.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 11.08.2000 року. Від даного шлюбу вони мають дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. 29.05.2008 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області шлюб між ними було розірвано. 14.05.2009 року вона зареєструвала другий шлюб з ОСОБА_7 і змінила своє прізвище з «Сідлер» на «Васютіна». Після припинення шлюбних відносин з відповідачем їх спільні діти проживають разом з нею та знаходяться на її повному матеріальному триманні. З 2007 року і до теперішнього часу відповідач не надає їй матеріальну допомогу або будь-яку іншу допомогу на утримання їхніх дітей у добровільному порядку, тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову та стягнення аліментів саме з 23 вересня 2008 року.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей визнали. Відносно часу, з якого слід стягувати аліменти зазначили, що аліменти слід стягувати з 16 березня 2017 року, тобто з моменту, коли позивачем було подано апеляційну скаргу на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 грудня 2008 року про залишення позову ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів без розгляду, а не з 23 вересня 2008 року, тобто з моменту звернення позивача з позовом до суду про стягнення аліментів, як на тому наполягає позивач та його представник. На інших умовах сплачувати аліменти відповідач не згоден.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач заявив клопотання про допит свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, яке судом задоволено.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що з ОСОБА_8 вона познайомилася десь в кінці 2008 року, на початку 2009 року Вона бачила як ОСОБА_8 приходив до магазину з дітьми, колишньою дружиною та її батьками. В магазині завжди розраховувався ОСОБА_8. У 2010 році діти збиралися до Данії, згоду на виїзд давав ОСОБА_8. У ОСОБА_8 та ОСОБА_8 була домовленість, що діти будуть приїжджати до батька на літні канікули. Їй відомо зі слів ОСОБА_8, що у 2012 році діти до них приїжджали і мешкали з ними на протязі 3-4 тижнів. Як їх відвезли у 2012 році більше вони до нього не приїжджали.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що з ОСОБА_8 він товаришує 15-16 років. Коли ОСОБА_8 був одружений з ОСОБА_8 вони товаришували сім'ями. Їх діти ходили до одного дитячого садка. Коли ОСОБА_8 поїхала, ОСОБА_8 дивився за дітьми. Він не бачив, що ОСОБА_8 перераховував кошти своїй колишній дружині, інколи він заїжджав до батьків ОСОБА_11 і щось передавав дітям. Він це знає, бо був разом з ОСОБА_8, коли він заїжджав до тещі.

Від позивача та представника позивача клопотань про допит свідків до суду не надходило.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до свідоцтва про одруження 11.08.2000 між сторонами було зареєстровано шлюб./Т.1а.с.17/

Від даного шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про одруження./Т.1 а.с.18,19/

29 травня 2008 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 розірвано./Т.1 а.с.20/

Відповідач ОСОБА_2 своїми заявами від 04 червня 2010 року, 23 лютого 2012 року та 17 лютого 2017 року надавав згоду на тимчасовий виїзд до Данії та країн Шенгенської угоди, в період з 04 червня 2010 року по 04 червня 2011 року, 23 лютого 2012 року по 23 лютого 2013 року, 18 лютого 2017 року по 18 лютого 2018 року його малолітніх синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дані заяви засвідчені приватними нотаріусами Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області./Т.1 а.с.71-73/

Згідно витягу щодо перетинання державного кордону України від 24 січня 2018 року, наданого Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, у період з 23 січня 2013 року по теперішній час перетинала державний кордон України 06 лютого 2017 року (в'їзд) та 02 березня 2017 року (виїзд). Іншої інформації не має. Інформація щодо перетинання державного кордону України у вказаний період громадянкою України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в базі даних відсутня./Т.1 а.с.175а/

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При вирішенні судом питання щодо розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, враховуються такі обставини, як стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави учасниці вживають усіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині держави - учасниці, так і за кордоном.

Оскільки питання аліментів сторонами у добровільному порядку не врегульовано, на утриманні відповідача не перебувають інші діти або непрацездатні особи, відповідач працездатний, зобовязаний утримувати власних дітей, будь-яких відомостей про неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей суду не надав, тому з нього слід стягнути аліменти у судовому порядку в розмірі визначеному ч. 2 ст. 182 СК України, а саме в розмірі не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Також, Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Посилаючись на судову практику, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини висловлені у рішенні в справі «Каракуця проти України» від 16 травня 2017 року, де суд відхилив скаргу заявника на порушення права доступу до правосуддя, оскільки він не виявив належної зацікавленості у розгляді своєї справи про що, зокрема, свідчило те, що він протягом тривалого проміжку часу не звертався до суду за інформацією щодо стану її розгляду.

Доказ того, що позивач вживав всі заходи щодо одержання аліментів з відповідача та доказ того, що відповідач ухилявся від їх сплати з 2008 року не знайшов свого підтвердження ані в судових засіданнях, ані з матеріалів справи.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.12.2008 року позов ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів залишено без розгляду./Т.1 а.с.1/

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.04.2017 року ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.12.2008 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду./Т.1 а.с.41/

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги той факт, що позивач після подання 23 вересня 2008 року до суду позову про стягнення аліментів та в подальшому залишення ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 10 грудня 2008 року вищевказаного позову про стягнення аліментів без розгляду, зовсім не цікавилась станом та долею поданого до суду позову, тобто вищенаведені обставини справи та положення Закону дають обґрунтовані підстави суду посилатися на неналежне додержання умов реалізації стороною позивача права на звернення до суду за захистом, суд приходить до висновку що стягнення аліментів слід рахувати з 16 березня 2017 року, тобто з моменту, коли позивачем було подано апеляційну скаргу на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 грудня 2008 року про залишення позову ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів без розгляду та вважати цю дату датою предявлення позову до суду, а не з 23 вересня 2008 року, тобто з моменту звернення позивача з позовом до суду про стягнення аліментів, як на тому наполягає позивач та його представник, а тому позовні вимоги підлягає частковому задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає за необхідне допустити стягнення аліментів негайно у межах платежу за один місяць.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 247, 260, 263-265, 268, 273, 430 ЦПК України, ст.ст. 84, 150, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: м. Київ, пр.-т ОСОБА_12АДРЕСА_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 16 березня 2017 року, до досягнення сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття, тобто до 13 травня 2020 року та сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, повноліття, тобто до 18 червня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: м. Київ, пр.-т ОСОБА_12АДРЕСА_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. на користь держави.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 листопада 2018 року.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ