ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/2165/18

Головуючий у першій інстанції - Павлов В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/222/18

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

учасники судового процесу:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач: ОСОБА_3;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, особа, яка подала скаргу: ОСОБА_4;

оскаржується рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

прізвище судді: Павлов В.Г.; місце та час ухвалення рішення: м. Прилуки, 12 год. 22 хв.; дата складання повного тексту рішення: 30 серпня 2018 року,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3, в якому просила витребувати у відповідача належний їй автомобіль марки «DAEWOO LANOS» TF69Y, 2008 року випуску, посилаючись на те, що відповідач неправомірно користується спірним рухомим майном, право власності на 7/12 частин якого належить їй, однак жодного рішення з приводу передання цього майна відповідачеві нею не приймалось.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Витребувано від ОСОБА_3 автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y 2008 року випуску (д.н.з. НОМЕР_1) з ключами, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та передано вказане майно ОСОБА_2. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначала, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 не є власником зазначеного майна як окремого предмету матеріального світу, оскільки їй належить частина 7/12 у праві власності на зазначене майно, відповідно вона взагалі не мала права звертатися з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння без попереднього поділу його в натурі між співвласниками.

Посилаючись на те, що вона також має право власності на 5/12 частин автомобіля, ОСОБА_4 зазначала, що не заперечує відносно користування відповідачем спірним майном.

На її думку, суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про допит свідків, які б підтвердили, що ОСОБА_2 ще в лютому 2015 року знала про передання автомобіля ОСОБА_3, а тому вона пропустила строк позовної давності, який закінчився в лютому 2018 року.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без зміни, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, 25 квітня 2015 року помер ОСОБА_5, після якого відкрилася спадщина.

У відповідності з приписами ст.. 1218 ЦК України, до складу спадщини увійшов автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y 2008 року випуску (д.н.з. НОМЕР_1), оскільки за реєстраційними документами він належав спадкодавцю ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини і таке право не припинилось внаслідок його смерті.

Звернувшись до нотаріуса після смерті чоловіка, 23.05.2017 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на ? частку у праві власності на вказаний вище автомобіль, як переживша дружина, на частину спільної сумісної власності подружжя та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частку автомобіля DAEWOO LANOS TF69Y 2008 року випуску (д.н.з. НОМЕР_1), внаслідок чого отримала у власність 7/12 часток у праві власності на автомобіль (а.с.9-10).

ОСОБА_4 є власником 5/12 часток у праві власності на автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y 2008 року випуску (д.н.з. НОМЕР_1) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.07.2018 року (а.с.108).

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до частини першої статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Приписами ст.. 358ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

З»ясувавши під час розгляду справи, що спадкове майно автомобіль без згоди позивача, як співвласника, було вилучено зі спадкової маси до вирішення питання між спадкоємцями про його поділ, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що право власності позивача було порушено, суд першої інстанції правомірно, на підставі положень ст. ст. 387 ЦК України витребував зазначене рухоме майно із незаконного володіння відповідача.

Таким чином, суд правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо попереднього виділу в натурі спірного автомобіля між співвласниками, не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки право позивача на здійснення належних власникові повноважень, як учасника спільної часткової власності, було порушено, відповідно підлягало відновленню, а питання про поділ спірного майна в натурі між співвласниками не було предметом розгляду справи. Це питання має вирішуватись між співвласниками після повернення майна від незаконного володільця в порядку, передбаченому законом.

Отримавши частку у праві власності на спірне рухоме майно у травні 2017 року (а.с.9, 10), позивач звернулась з даним позовом в межах загальної позовної давності, встановленої законом, а тому, посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не застосував позовну давність не заслуговують на увагу. ОСОБА_3, який є відповідачем у справі рішення суду не оспорював.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, відповідно підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 серпня 2018 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Судді: