Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 535/459/14-ц

провадження № 61-10212св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

ХоптиС. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - кредитна спілка «Турбота» при міжнародній організації «Жіноча громада» в особі Полтавської філії кредитної спілки «Турбота» при міжнародній організації «Жіноча громада»,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом кредитної спілки «Турбота» при міжнародній організації «Жіноча громада» в особі Полтавської філії кредитної спілки «Турбота» при міжнародній організації «Жіноча громада» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами кредиту за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 31 липня 2014 року у складі судді Цвітайла П. В. та постанову апеляційного суду Полтавської області від 26 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Чумак О. В., Кривчун Т. О., Пилипчук Л. І.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року голова правління Полтавської філії кредитної спілки «Турбота» при міжнародній організації «Жіноча громада» (далі - КС «Турбота») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 25 вересня 2007 року між КС «Турбота» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 10 тис. грн, на строк 18 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, 19 серпня 2011 року між

КС «Турбота» та ОСОБА_4 укладено договір кредиту, за яким ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 3 530 грн, на строк 24 місяці. Проте належним чином умови договорів ОСОБА_4 не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 22 травня 2014 року складається з заборгованості за кредитним договором від 25 вересня 2007 року у розмірі 51 287,93 грн та за кредитним договором від 19 серпня 2011 року - 14 588,72 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути на свою користь з

ОСОБА_4 заборгованість за договором кредиту від 25 вересня 2007 року у розмірі 51 287,93 грн, яка складається з: 7 350,83 грн - заборгованості за тілом кредиту; 14 116,14 грн - заборгованості по процентам; 28 232,28 грн - подвійних відсотків згідно розрахунку; 1 188,06 грн - 3 % річних та 400,62 грн - інфляційних втрат. Крім цього, просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 19 серпня 2011 року у розмірі 14 588,72 грн, яка складається з:

3 530 грн - залишку несплаченого кредиту, 3 554,71 грн - заборгованості по процентам, 7 109,42 грн - подвійних відсотків згідно розрахунку, 295,05 грн - нарахування 3 % Національним банком України, 99,54 грн - інфляційних втрат.

Заочним рішенням Котелевського районного суду Полтавської області

від 31 липня 2014 року позов КС «Турбота» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КС «Турбота» заборгованість за кредитним договором від 25 вересня 2007 року у розмірі 51 287,93 грн та заборгованість за кредитним договором

від 19 серпня 2011 року у розмірі 14 588, 72 грн. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги КС «Турбота», суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 належним чином не виконала умови кредитних договорів, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 26 грудня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4- ОСОБА_5 залишено без задоволення. Заочне рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 31 липня 2014 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що ОСОБА_4 належним чином не виконувала умови договорів кредиту

від 25 вересня 2007 року та від 19 серпня 2011 року, тому суд першої інстанції при заочному розгляді справи дійшов вірного висновку про задоволення позову та стягнення з неї на користь позивача заборгованості за договорами кредиту. При цьому апеляційний суд не прийняв до уваги доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за договором від 25 вересня 2007 року, оскільки така заява була подана після ухвалення рішення судом першої інстанції.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили належним чином обставини справи, не звернули уваги та не перевірили її доводи про те, що кредитний договір від 19 серпня 2011 року вона не підписувала, кредитні кошти за вказаним договором не отримувала. Крім того, на підтвердження сплати боргу за договором від 25 вересня 2007 року до апеляційного суду надавала оригінали квитанцій, проте апеляційний суд зазначив, що надані були лише їх копії, а тому вони не є належними та допустимими доказами на підтвердження сплати боргу. Також зазначала про безпідставну відмову апеляційного суду про застосування строку позовної давності, оскільки за нормами частини третьої статті 267 ЦК України відповідач не позбавлений можливості подати заяву про застосування строку позовної давності і в суд апеляційної інстанції.

У травні 2018 року СК «Турбота» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

27 березня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою, третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом установлено, що 25 вересня 2007 року між КС «Турбота» та ОСОБА_4 був укладений договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 10 тис. грн зі сплатою 0,09863 % від несплаченої суми кредиту за кожен день його використання.

Відповідно до пунктів 3.1. - 3.3. позичальник зобов'язується сплачувати у строк, але не пізніше ніж 25 числа кожного місяця частину кредиту, а також плату за користування кредитом (проценти). При порушенні строків сплати сплачуються проценти у подвійному розмірі за кожен день прострочки.

Згідно із видаткового касового ордеру від 25 вересня 2007 року ОСОБА_4 отримала кредитні кошти у розмірі 10 тис. грн.

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_4 належним чином не виконала.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором

від 25 вересня 2007 року, станом на 22 травня 2014 року, ОСОБА_4 має заборгованість у розмірі 51 287,93 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 7 350,83 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 14 116,14 грн, подвійні відсотки передбачені пунктом 3.3. договору - 28 232,28 грн, донарахування суми з урахуванням індексу інфляції -

400,62 грн, нарахування 3 % річних від простроченої суми (ставка Національного банку України) - 1 188 грн.

Також встановлено, що 19 серпня 2011 року між КС «Турбота» та ОСОБА_4 був укладений договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 3 530 грн на строк 24 місяці, зі сплатою 0,1 % від несплаченої суми кредиту за кожен день його використання.

Згідно із видаткового касового ордеру від 19 серпня 2011 року ОСОБА_4 отримала кредитні кошти у розмірі 3 530 грн.

Взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним ОСОБА_4 належним чином не виконала.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 19 серпня 2011 року, станом на 22 травня 2014 року, ОСОБА_4 має заборгованість у розмірі 14 588,72 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту -

3 530 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом -

3 554,71 грн, подвійні відсотки передбачені пунктом 3.3. договору - 7 109,42 грн, донарахування суми з урахуванням індексі інфляції - 99,54 грн, нарахування 3 % річних від простроченої суми (ставка Національного банку України) - 295,05 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 травня 2017 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_4 до КС «Турбота» про визнання кредитних договорів недійсними відмовлено. При розгляді вказаної справи було встановлено, що між сторонами були укладені оспорювані

ОСОБА_4 договори кредиту від 25 вересня 2007 року та від 19 серпня

2011 року. Доказів на підтвердження того, що договір кредиту від 19 серпня

2011 року підписаний не ОСОБА_4, а іншою особою, остання не надала. На час укладення вказаних договорів ОСОБА_4 була членом кредитної спілки, про що прямо зазначено у вказаних договорах. Вступний та обов'язковий пайовий внески ОСОБА_4 сплачено кредитній спілці 15 січня 2007 року, у зв'язку з чим на час укладення оскаржуваних договорів вона була членом кредитної спілки.

Взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення сум за користування кредитною лінією відповідно до умов договору ОСОБА_4 належним чином не виконувала.

Таким чином, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з'ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог КС «Турбота», оскільки боржник не сплачував кошти за кредитними договорами, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Доводи касаційної скарги щодо пропуску строку позовної давності до вимог про стягнення боргу за кредитним договором від 25 вересня 2007 року, є безпідставними, оскільки заяву про застосування строків позовної давності подано після ухвалення рішення районним судом, а в силу вимог статті 267 ЦК України апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості розглядати вказану заяву, що відповідає правовій позиції, висловленій у постанові

№ 6- 2307цс15 від 02 березня 2016 року.

Інші доводи касаційної скарги по суті лише переписують тексти судових рішень і не містять посилань на порушення судами норм матеріального права.

Касаційна скарга висновків судів не спростовує, на законність судових рішень не впливає.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишитибез задоволення.

Заочне рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 31 липня 2014 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 26 грудня 2017 року залишитибез змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О.В. Білоконь

Є.В. Синельников