Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2076/18
Провадження № 2-о/376/49/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2018 р. Сквирський районний суд Київської області у складі: головуючого - судді Клочко В.М., при секретарі - Щур Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Сквирський районний сектор Управління державної міграційної служби (УДМС) в Київській області про встановлення факту що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із зазначеною заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності - 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Закону України "Про громадянство України" - 13 листопада 1991 року по теперішній час, мотивуючи свої вимоги тим, що встановлення зазначеного факту йому необхідно для упорядкування його особистих документів та для отримання громадянства України

Заявник в судове засідання не з"явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність заву підтримує в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Сквирського РС УДМС України в Київській області, надав до канцелярії суду заяву в якій просить провести розгляд справи без їх участі, проти задоволення заяви не заперечують.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст.ст.1 та 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1, народився 30.05.1973 року.

Заявик до служби в армії проживав за аресою АДРЕСА_1 та з 4-го класу навчався у Сквирській середній школі №2. У 1989 році закінчив навчальний заклад та отримав Свідоцтво про неповну середню освіту, згодом закінчив Сквирську автошколу і отримав посвідчення водія. Після цього був призваний на військову строкову службу в СРСР в червні 1991 року і звільнений за станом здоров»я (демобілізований) 15.10.1991 року та став на військовий облік у Сквирському РВК 22.10.1991 року. Після військової служби заявник ще деякий час працював робітником в різних будівельних організаціях, так з 19.12.1991р. по 10.05.1992 р. - у Сквирському райагробуді, а в 1992- 1993 роках - у Сквирському будівельно-монтажному управлінні.

В липні 1993 року виїхав у Росію, де проживав до 2006 року, там же здав паспорт громадянина СРСР та отримав паспорт громадянина Російської Федерації. З 2006 року по даний час проживає на території України. Вже проживаючи в Україні, 23.10.2017 року у посольстві Росії отримав новий паспорт Російської Федерації НОМЕР_1.

Таким чином, факт проживання заявника знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянствоУкраїни» - громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (03 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

У випадку повернення в Україну громадян України, які виїхали за межі держави після 24.08.1991р. та 13.11.1991р., набули іноземного громадянства, при цьому громадянство України не припинили, з огляду на положення ст. 25 Конституції України, ст. 2 ЗУ «Про громадянство України» у правових відносинах з Україною вони визнаються виключно громадянами України.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надасть право на отримання громадянства України та для упорядкування його особистих документів.

За таких обставин, з урахуванням досліджених доказів, суд вважає за можливе встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою АДРЕСА_1 на території України на момент проголошення незалежності - 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Закону України "Про громадянство України" - 13 листопада 1991 року.

На підставі п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» та керуючись ст. ст. 4-13, 77-84, 259, 264-266, 269 Цивільного процесуального кодексу України, ЗУ «Про громадянство України» суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Сквирський районний сектор Управління державної міграційної служби (УДМС) в Київській області про встановлення факту що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою АДРЕСА_1 постійно проживав на території України на момент проголошення незалежності - 24.08.1991 року та на момент набрання чинності Закону України "Про громадянство України" - 13 листопада 1991 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: