Ухвала

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа №344/13144/16-ц

провадження №61-41620ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати

Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

Пророка В. В., Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 липня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересована особа - Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про скасування постанови державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила скасувати постанову головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (далі - держвиконавець) від 06 лютого 2014 року про скасування процесуального документу.

Скарга мотивована тим, що в провадженні Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (далі - Івано-Франківський ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області) перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 364 239,89 грн. Постановою держвиконавця від 06 лютого 2014 року виконавче провадження закрито на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на момент вчинення процесуальної дії. Цього ж дня вказана постанова була скасована на підставі статті 83 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на момент вчинення процесуальної дії, як така, що помилково винесена.

Скасування держвиконавцем своєї постанови заявник вважає неправомірним, оскільки держвиконавець не наділений повноваженнями щодо скасування винесеної ним постанови.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 травня 2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 липня 2018 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні скарги.

У касаційній скарзі, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів суперечать вимогам і Закону України «Про виконавче провадження», оскільки держвиконавець

06 лютого 2014 року, не будучи наділеним повноваженнями щодо скасування своєї постанови, в порушення вимог закону виніс таку, станом на 05 вересня 2016 року дана постанова не була реалізована, а в період

з 05 вересня 2016 року по 16 вересня 2016 року відбулось втручання невідомих осіб в інформаційну систему Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, в результаті чого були від імені державного виконавця ОСОБА_5 змінені відомості щодо інформації, яка була попередньо внесена.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалені у справі судові рішення про відмову в задоволенні скарги мотивовані тим, що при виконані виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 на користь

ПАТ «Укрсиббанк» 364 239,89 грн було виявлено безпідставне внесення запису до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень запису про закінчення виконавчого провадження, яке була усунуто шляхом винесення постанови про скасування зазначеного документа.

Разом із тим, ОСОБА_4 не зазначила, які саме права та інтереси її, як сторони виконавчого провадження, порушено державним виконавцем при скасуванні постанови про закінчення виконавчого документа. Заявник не надала доказів щодо обґрунтованості винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого документа.

Судом установлено, що 06 лютого 2014 року старшим державним виконавцем внесено запис у Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень про закінчення виконавчого провадження виконанню виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 364 239,89 грн, відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на момент вчинення процесуальної дії. Така постанова не сформована та відсутня на паперовому носії.

Начальником Івано-Франківського МВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області скасовано внесений у Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень запис, а саме, постанову про закінчення виконавчого провадження від 06 лютого 2014 року, та винесено постанову про відновлення даного виконавчого провадження.

Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 83 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Встановивши, що начальником ВДВС Івано-Франківського МУЮ під час здійснення контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішення державним виконавцем ОСОБА_5. при виконанні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсиббанк» - 364 239,89 грн. та самим державним виконавцем ОСОБА_5. було виявлено помилку, яка полягала у безпідставному внесенні до ЄДРВП запису про закінчення виконавчого провадження, яка була усунута шляхом винесення постанови про скасування зазначеного документа, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про дотримання державним виконавцем оскаржуваної заявником постанови про скасування процесуального документу від 06 лютого 2014 року вимог Закону України «Про виконавче провадження» та «Інструкції з організації примусового виконання рішень».

Крім того, під час розгляду і вирішення скарги, судами об'єктивно враховано, що ОСОБА_4 не наведено, які саме її права та інтереси, як сторони виконавчого провадження (як боржника), порушено державним виконавцем при скасуванні постанови про закінчення виконавчого документа. Заявником не доведено обґрунтованості винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого документа, наявності підстав для закінчення виконавчого провадження та незаконності і необґрунтованості дій органу державної виконавчої служби щодо скасування такого процесуального документу.

Посилання заявника на те, що зміни до ЄДРВП були внесені в період з 05 вересня 2016 року по 16 вересня 2016 року шляхом втручання невідомих осіб в інформаційну систему ЄДРВП за допомогою ключа (пароля) державного виконавця ОСОБА_5, тобто в період, коли держвиконавець вже не мав доступу до Реєстру, були предметом дослідження і перевірки, як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, які належним чином виклали свої висновки щодо цих обставин в ухвалених ними рішеннях та виходили з їх недоведеності належними доказами.

Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою

Згідно з абзацом 3 частини 4 статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Постановлені судові рішення, їх зміст і мотивування, а також доводи касаційної скарги, які по суті стосуються лише переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, свідчать про відсутність підстав вважати, що розгляд цієї справи в суді касаційної інстанції має значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки неправильного застосування норм права не встановлено.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись абзацом 3 частини 4 статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 липня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересована особа - Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про скасування постанови державного виконавця.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська