КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1127/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 755/7837/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Телегіної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3,

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року, постановлене у складі судді Виниченко Л.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд з тимчасово окупованої території України та в'їзду до неї неповнолітніми дітьми без згоди батька,

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, до ОСОБА_4 та просить ухвалити рішення, яким надати ОСОБА_2 дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди та в'їзди малолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з/на тимчасово окуповану територію України - Автономну Республіку Крим, а також без дозволу (згоди) та супроводу батька дітей - ОСОБА_4, у супроводі матері дітей ОСОБА_2 строком на час тимчасової окупації території України - Автономної Республіки Крим, але не більше, ніж до досягнення дітьми 16 років.

Вимоги обґрунтовує тим, що сторони з серпня 2010 року перебувають у шлюбі, але відносини між ними припинені у 2013 році. Мають спільних дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Діти мають родичів на материковій частині України, проте внаслідок політичної ситуації ОСОБА_2 не може разом із дітьми приїздити до них, оскільки відповідач не надає згоди на виїзд дітей з тимчасово окупованої території України, а законодавчі правила про перетин цієї території вимагають такого самого порядку як і перетин державного кордону України, тобто за згоди одного з батьків та на підставі закордонного паспорту.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 липня 2018 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено надати малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітньому ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на тимчасові виїзди з тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим на територію України та в&quКи;їзди до тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим з території України у супроводі матері ОСОБА_2 без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили до 01 квітня 2019 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, тобто надати дозвіл на багаторазові виїзди/в'їзди на строк до досягнення дітьми 16-річного віку. В апеляційній скарзі посилається відсутність мотивів стосовно обмеження строку, на який надається право перетину адміністративного кордону. Вказує, що таке рішення обмежує дітей у праві спілкуватися з рідними та потребує в майбутньому невиправданих звернень до суду із аналогічними вимогами.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Представником позивача - адвокатом ОСОБА_3 направлено до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. За таких обставин колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутність у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 2010 року. Від цього шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 11 квітня 2013 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дітей до досягнення дітьми повноліття, а також аліменти на утримання ОСОБА_2 до досягнення сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 трирічного віку.

Задовольняючи частково позовні вимоги про надання дозволу на виїзд з тимчасово окупованої території України та в'їзду до неї неповнолітніми дітьми без згоди батька, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень чинного законодавства, виїзд з України та в'їзд до України з тимчасово окупованої території України - АР Крим малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, має здійснюватися за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі інших осіб, уповноважених їх батьками. Виїзд з України малолітніх дітей сторін без згоди та супроводу відповідача можливий за наявності нотаріально посвідченої згоди батька чи рішення суду.

Судом прийнято до уваги ту обставину, що відповідач як батько дітей, їхнім життям не цікавиться та з ними не спілкується, а тому отримати дозвіл на виїзд з тимчасово окупованої території України та в'їзду до неї неповнолітніх дітей позивач не може. При цьому суд вважав надмірною та необґрунтованою заявлену позивачем у позовній заяві тривалість виїзду дітей без згоди батька у супроводі матері на багаторазові виїзди дітей до досягнення ними 16 років.

Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із інтересів дітей, які полягають в тому, що вони мають право на відпочинок, на зустрічі зі своїми родичами, які мешкають на території України, беручи до уваги засади рівності батьків відносно виховання дітей та можливості спілкування з ними, при цьому один з батьків не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, а також обов'язок суду визначити відповідний проміжок часу щодо виїзду дитини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково : слід надати дозвіл позивачу на тимчасові виїзди та в'їзди малолітніх дітей сторін по справі без дозволу та супроводу батька у супроводі матері строком до 01 квітня 2019 року. В решті заявлених позовних вимог ( на період до досягнення дітьми 16-річного віку) - відмовлено.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає законним і обґрунтованим висновок щодо обов'язку суду визначити відповідний проміжок часу щодо виїзду/в'їзду дітей з/на тимчасово окуповану територію України - Автономну Республіку Крим. Однак не погоджується з висновком щодо обмеження такого періоду часу датою 01 квітня 2019 року, враховуючи наступне.

Згідно із ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із положеннями ст.270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право, зокрема, на свободу пересування.

Згідно із статтями 1, 2 та 4 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно із ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно із ст.12 цього Закону свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено, зокрема на тимчасово окупованих територіях.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Зазначений закон набув чинності 27 квітня 2014 року.

27 вересня 2014 року набув чинності Закон України «Про створення вільної економічної зони &q?вл;Крим&q?ум; та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», статтею 7 якого передбачено, зокрема , що громадяни України під час перетину адміністративного кордону ВЕЗ &qual;Крим&qute;, керуючись нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», мають право перетнути адміністративний кордон між ВЕЗ &quзд;Крим&q? е; та іншою територією України за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

04 червня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №367 «Про затвердження Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», яка регулює питання перетину адміністративного кордону вільної економічної зони &quУк;Крим&quв'; під час в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї громадян України відповідно до Закону України «Про створення вільної економічної зони &quпо;Крим&qu№3; та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», а також іноземців та осіб без громадянства - з урахуванням вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Відповідно до п.3 цього Порядку, в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти: громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

В'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 .

Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

Відповідно до пунктів 3-5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57:

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, на підставі : свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Враховуючи вищевикладені положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» вбачається, що чинним законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення суду про надання дозволу на виїзд, а не постійні багаторазові виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з визначенням відповідного часового проміжку перебування, а надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування - суперечить положенням чинного законодавства.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дозвіл на виїзд з тимчасово окупованої території України та в'їзду до неї громадянину, який не досяг 16-річного віку, за відсутності другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період часу, з визначенням його початку й закінчення.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що дозвіл має бути надано на багаторазові виїзди/в'їзди на період часу до досягнення дітьми 16-річного віку, тобто до 08 березня 2027 року та до 04 жовтня 2028 року відповідно, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги позивача, що відповідач не сплачує аліментів на утримання дітей, висновків суду першої інстанції також не спростовують, при цьому позивачем не надано доказів на підтвердження зазначених обставин.

Тлумачення статей 141, 150, 153, 155 СК України свідчить, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов'язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Разом з тим, обмежуючи період, на який надається дозвіл малолітнім ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на тимчасові виїзди/в'їзди з/на тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим у супроводі матері ОСОБА_2 без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, датою 01 квітня 2019 року, судом першої інстанції не було враховано, що донька сторін - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, досягла шкільного віку. Отже, період часу, на який надано дозвіл, співпадає з періодом навчання дитини у школі, а тому позивач з дітьми буде позбавлена можливості використати наданий дозвіл в найкращих інтересах дітей - з метою зустрічі з родичами, що проживають в м. Одесі, а також для відпочинку та оздоровлення дітей в період літніх канікул. Тому доводи апеляційної скарги позивача в цій частині колегія суддів вважає обґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення у цій частині та визначення періоду, на який надається вищевказаний дозвіл, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили до 31 серпня 2019 року.

В іншій частині оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Крім того, колегія суддів звертає увагу позивача, що Законом України № 2475-VIII від 03.07.2018 року до ч. 5 ст. 157 Сімейного кодексу України внесено зміни, відповідно до яких той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі, зокрема, наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3, - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд з тимчасово окупованої території України та в'їзду до неї неповнолітніми дітьми без згоди батька - змінити та визначити період, на який надається дозвіл малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітньому ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на тимчасові виїзди з тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим на територію України та в'їзди до тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим з території України у супроводі матері ОСОБА_2 без згоди та супроводу батька ОСОБА_4: починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили до 31 серпня 2019 року.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2018 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.