Справа № 206/5104/18
Провадження № 2/206/1392/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Стахів О.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну способу та розміру стягнення аліментів,

ОСОБА_5 виклад позиції позивача та відповідача.

З 2005 року по 2013 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дві доньки, а саме: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням суду від 02.08.2013 з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1300,00 грн. щомісячно до повноліття дітей. Однак, відповідач сплачує аліменти, розмір яких не відповідає, на сьогодні, мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину. Більш того, також, відсутні встановлені законом підстави для стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі. В звязку із чим, позивач просила суд змінити розмір стягуваних аліментів з твердої суми на 1/3 частку від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дітей.

Заперечуючи проти заявлених позивачем вимог, відповідач зазначив, що підстав передбачених ст. 192 СК України, які є передумовою для збільшення розміру стягуваних аліментів, позивачем не зазначено та не підтверджено жодним доказом. Також, відповідач наголошував на тому, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Крім того, відповідач на сьогодні знаходиться у шлюбі з іншою жінкою, і у них у 2015 році народилась дитина.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

28.09.2018 відкрито провадження у справі.

13.11.2018 відповідач надав відзив на позовну заяву.

26.11.2018 представником позивача надано відповідь на відзив на позовну заяву.

30.11.2018 представником відповідача було подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення представників сторін, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

30.11.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

21.10.2005 у сторін народилась ОСОБА_6, та 18.12.2008 ОСОБА_7, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серія 1-КИ № 043401, виданого 01.11.2005 Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, та 1-КИ № 214229, виданого 23.12.2008 Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції відповідно (а.с. 4, 5).

Відповідно до копії рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2013, шлюб, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, зареєстрований 11.06.2005 у Індустріальному відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (актовий запис № 313), розірвано (а.с. 3).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.08.2013 позовні вимоги ОСОБА_8 було задоволено частково, а саме: стягнуто щомісяця аліменти з ОСОБА_4 на утримання доньок: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 до їх повноліття на користь матері ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 1300 грн., починаючи стягнення з 16.07.2013 до досягнення кожною дитиною повноліття. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 7).

Відповідачем вказані обставини не заперечувались.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серії І-КИ № 320816, виданого 21.08.2015 Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, 21.08.2015 ОСОБА_4 та ОСОБА_9, зареєстрували шлюб (а.с. 35).

Згідно копії свідоцтва про шлюб, серії І-КИ № 367560, виданого 26.04.2017 Індустріальним районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 26.04.2017 ОСОБА_8 та ОСОБА_10, також, зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено з «Заграфова» на «Юрченко» (а.с. 6).

14.10.2015 у відповідача народився син ОСОБА_11, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ № 563199, виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 36).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Так, відповідно до частини другої статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2037-УІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня місяця становить 2027 грн., тобто відповідач сплачує аліменти в розмірі меншому (по 650 грн. на кожну дитину), ніж встановлено чинним законодавством (по 1013,5 грн. на кожну дитину).

Стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дочок у меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дітей на належне матеріальне забезпечення.

Однак, батьки мають рівні обов'язки щодо утримання дитини.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Також, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові за № 6-143цс13 від 05.02.2014.

Отже, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. При цьому, прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів.

Такого висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові у справі № 581/638/17-ц, провадження № 61-11279св18, де касаційна скарга була мотивована перед усім тим, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів не може бути підставою для перегляду ухвалених раніше судових рішень про їх стягнення, крім того відповідач є інвалідом.

Таким чином, суд погоджується з позицією позивача, що прийняті у законодавстві зміни, які спрямовані на посилення захисту права дитини на належне утримання, є підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів, у разі якщо їх розмір (розмір стягуваних аліментів) не відповідає мінімальному розміру, передбаченого законодавством.

В той же час, частинами 2, 3 ст. 183 СК України встановлено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

При цьому, частиною 5 зазначеної вище статті передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також і те, що відповідач має на утриманні ще одну малолітню дитину, вдруге одружений, а також права дітей на достатній життєвий рівень та внесені зміни до законодавства, з метою захисту прав дітей та те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, станом на дату подання позову, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням ст. 192 СК України, суд приходить до висновку, що відповідач будучи, батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 має передбачений законом обовязок щодо утримання дітей, принаймні у мінімальному розмірі, і не повинен покладати матеріальний тягар на позивача з утримання їхніх дітей, мотивуючи лише тим, що в нього є інша дитина від іншого шлюбу.

Також, слід звернути увагу, що матеріальне забезпечення дитини є лише однією із обовязків батьків, серед інших виховання дитини, духовний, моральний та фізичний розвиток дитини, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя, тощо.

Однак, враховуючи той факт, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 проживають разом із позивачем дає підстави для висновку, що основне навантаження припадає саме на позивача.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що не суперечать вимогам законодавства.

Згідно з розясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, таким чином, період стягнення аліментів у зміненому розмірі має здійснюватись з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 182, 192 СК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну способу та розміру стягнення аліментів задовольнити повністю.

Змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.08.2013 із ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2)на утримання неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, з твердої грошової суми у розмірі 1300 грн. на єдину частку у розмірі 1/3 від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_4 щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів у зміненому розмірі здійснювати з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 05.12.2018.

Головуючий суддя: К.С. Маштак