Справа № 723/2229/18
Провадження № 2/723/2740/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернівецької області в складі:

Головуючого судді Яківчика І.В.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк», що знаходиться в м.Київ вул.ім.М.Грушевського, 1Д, в особі представника ОСОБА_2, що в м.Дніпро вул.Набережна Перемоги, 50 до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Позивач в особі представника звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_3, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP72620076 від 24.07.2006 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 4153 грн. 50 коп., згідно умов якого банк надає клієнту строковий кредит у сумі 4153 грн 50 коп. на строк 24.07.2006 року по 24.07.2007 р. включно, в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам, строки. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати (з 10 по 17 число кожного місяця), позичальник повинен надати банку щомісячний платіж у сумі 395,63 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. При порушенні позичальником зобов'язань по погашення кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. В договорі визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання ОСОБА_3 своїх грошових зобов'язань за договором та припинення зобов'язань в цілому.

Отримані відповідачем кредитні кошти по даний час банку не повернуті, тому позивач просив суд стягнути з боржника суму заборгованості по нарахованих на прострочену заборгованість відсоткам за період відповідний збільшеному терміну позовної давності з 30.05.2013 р. по 30.05.2018 р. у розмірі 15 160 грн. 28 коп. та судові витрати по справі в сумі 1762 грн. 00 коп.

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 31.07.2018 р. відкрито провадження у справі та встановлено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із призначенням розгляду справи по суті на 08 листопада 2018 р.

Відповідач ОСОБА_3 направив до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що між ним та банком споживчий договір на придбання телевізора та телефона не укладався так як споживчий кредит було укладено особою, яка пред'явила втрачений відповідачем у 2000 році паспорт, крім того позивачем пропущено строк позовної давності. Просив в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" відмовити.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини, суд, знаходить, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 24 липня 2006 року укладено договір № DNH4KP72620076, згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 4153 грн. 50 коп., на строк із 24.07.2006 року по 24.07.2007 р. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % чи 6,00 % при порушенні позивачем зобов'язань, у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

Повернення кредиту, сплату процентів, комісії здійснюється щомісяця в період сплати, а саме з 10 по 17 число кожного місяця в сумі 395 грн. 63 коп.

Спір між сторонами стосується заборгованості по відсоткам нарахованих на прострочене зобов'язання по кредиту за період з 30.05.2013 р. по 30.05.2018 року, тобто за станом на дату пред'явлення позову з урахуванням п'ятирічного строку позовної давності.

Виходячи з цього очевидним є те, що строк кредиту закінчився 24.07.2007 року, а відповідно припинилося і право позивача (кредитора) нараховувати проценти, оскільки таке право діяло лише в межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 24.07.2007 року.

Таке законодавче правило випливає із аналізу ч.1 ст.1048 ЦК України, а також із застосовуваної судом правової позиції викладеної в постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, згідно вимог статті 257 ЦК України, а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік, згідно вимог пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Перебіг строку, відповідно до правил ст. 253 ЦК України, починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом, визначеним статтею 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення за заставлене майно).

Згідно правової позиції викладеної в постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 вбачається, що оскільки договір встановлює окремі зобовязання, які деталізують обовязок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обовязку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідач мав виконувати зобовязання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 17 числа кожного місяця впродовж дванадцятимісячного строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

В звязку з тим, що позичальник не сплатив суму кредиту жодного разу, прострочена заборгованість у нього мала би рахуватися з 18 серпня 2006 року в сумі 395,63 грн. і т.д. до 24.07.2007 року включно, з подальшим припиненням нарахування процентів, визначенням суми заборгованості по кредиту і процентах та подачею, протягом пяти років, згідно п.5.5 Умов надання споживчого кредиту, позову до суду, тобто не пізніше 18 серпня 2011 року по першому несплаченому платежу та не пізніше 24.07.2012 року щодо останнього несплаченого платежу.

Натомість позивач звернувся до суду 27 червня 2018 року зі значним пропуском договірного строку позовної давності, що за умови наявності заяви сторони у спорі про застосування такого спливу є підставою, згідно вимог ч.4 ст. 267 ЦК України, для відмови у позові,

При цьому суд керується також п.68 постанови ОСОБА_5 Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, згідно якого, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів.

Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 30.05.2013 року по 30.05.2018 року позовна давність не може бути застосована, оскільки вказана вимога є необґрунтованою.

Крім цього суд враховує, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт), в яких пунктом 5.5. визначено термін позовної давності тривалістю 5 років, не береться судом до уваги в частині позовної давності, виходячи з таких міркувань.

По-перше: зазначені Умови не підписані позичальником, а відповідно неможливо стверджувати про дотримання вимог статті 259 ЦК України щодо укладення між сторонами письмового договору про збільшення позовної давності із загальної, тривалістю у три роки, на договірну у пять років;

По-друге: - додані до позову Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), не відповідають технології кредитування зазначеній у заяві позичальника ОСОБА_3, а саме «ПростоКредит»;

По-третє: - пунктом 5.5. аналізуємих Умов визначено термін позовної давності тривалістю 5 років, що протирічить вимогам ст.256 ЦК України, згідно яких позовна давність це строк, а не термін, як зазначено в умовах. За умовами статті 251 ЦК України вказані поняття мають різне значення, оскільки строк це певний період в часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, а термін це певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Виходячи з цього до вказаних правовідносин слід застосовувати загальний, трирічний строк позовної давності, який позивачем також пропущено і зважаючи на подану відповідачем заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, позовні вимоги задоволенню в будь-якому випадку не підлягають.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.251, 253, 256, 259, 261, 266, 526, 527, 530, 559, 1048, 1050, 1054 ЦК України, договором кредиту № 070-22/09/08від 14.02.2008 року, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 95, 259, 263-265, 273, 279, 351-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені позових вимог Публічного акціонерного товариства КБ "Приватбанк", в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сторожинецький районний суд Чернівецької області протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28 листопада 2018 року.

СУДДЯ: