ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1375/18 Справа № 201/3240/17 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділенні, що розташоване в Україні, АР Крим, були укладенні депозитні договори, за умовами яких ним внесені грошові кошти для розміщення на депозитних вкладах на загальну суму 60 000. 00 доларів США, а саме: рахунок № НОМЕР_4 за договором № SAMDN6794 від 23 липня 2012 року - 15 000 доларів США під 10% річних, рахунок № НОМЕР_5 за договором № SAMDN3896 від 05 лютого 2013 року - 20 000 доларів США під 10% річних та рахунок № НОМЕР_6 за договором № SAMDN3707 від 14 жовтня 2013 року - 25 000 доларів США під 7.5 % річних. Вказані договори укладались на строк 366 днів та містять вимоги про автоматичну пролонгацію їх дії на тих же самих умовах, якщо на час пролонгації для даного типу договорів не буде встановлена інша процентна ставка, про що банк зобов'язаний письмово повідомити свого клієнта. На час настанння строку повернення вкладів він звернувся до банку з проханням повернути йому гроші за вказаними вкладами, однак банком було відмовлено, посилаючись на неіснуючі обставини, що нібито унеможливлюють повернення йому суми вкладів, разом із нарахованими відсотками. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача на виконання умов укладених між ними договорів суми всіх вказаних депозитних вкладів, повернути кошти згідно відповідей банку про баланс рахунків і розрахунків самого позивача, з урахуванням відсотків річних у розмірі 79 779 доларів США 43 центи, що еквівалентно 2 152 169 грн. 79 коп. і витрат по розгляду справи.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1) суми банківських вкладів разом з нарахованими відсотками, а саме:

- за договором № SAMDN66794 від 23 липня 2012 року - в розмірі 21 454.92 долари США (15 000 доларів США - вклад, 6 454.92 долари США - відсотки);

- за договором № SAMDN3896 від 05 лютого 2013 року - в розмірі 27 535.52 доларів США (20 000 доларів США - вклад, 7 535.52 доларів США - відсотки);

- за договором № SAMDN3707 від 14 жовтня 2013 року - в розмірі 30 788.99 доларів США (25 000 доларів США - вклад, 5 788.99 доларів США - відсотки);

а всього 79 779.43 доларів США, що еквівалентно 2 152 169 грн. 79 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 3% річних за використання його грошових коштів за період з 15 листопада 2016 року по день звернення до суду з позовом в сумі 682. 24 долари США.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на користь держави судовий збір в сумі 3 654 грн..

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн..

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази наявності грошових коштів на депозитних рахунках та їх розміру. Щодо стягнення 3% річних, апелянт зазначає, що суд не встановив наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, та неправомірно стягнув 3% річних у доларах США, а не в національній валюті. Також апелянт не погоджується з розміром нарахованих процентів та вважає необґрунтованим стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділенні, що розташоване в Україні, АР Крим, було укладенно депозитні договори "Стандарт 12 місяців" та позивачем внесено грошові кошти для розміщення на депозитних вкладах на загальну суму 60 000. 00 доларів США.: за договором № SAMDN6794 від 23 липня 2012 року - 15 000 доларів США під 10% річних на рахунок № НОМЕР_4, що підтверджується платіжним дорученням № (а.с.13, 198); за договором № SAMDN3896 від 05 лютого 2013 року - 20 000 доларів США під 10% річних на рахунок № НОМЕР_5, що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_2 (а.с.14, 196) та за договором № SAMDN3707 від 14 жовтня 2013 року - 25 000 доларів США під 7.5 % річних на рахунок № НОМЕР_6, що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_3 (а.с.15, 200). Вказані договори згідно умов, зазначених у відповідному розділі, укладались на строк 366 днів. Усі вищезазначені договори містять вимоги про автоматичну пролонгацію їх дії на тих же самих умовах, якщо на час пролонгації для даного типу договорів не буде встановлена інша процентна ставка, про що банк зобов'язаний письмово повідомити свого клієнта. Договори укладено і вони почали виконуватися.

На теперішній час термін дії вказаних договорів закінчився.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, закриття рахунків та розірвання договорів. Однак банк зазначені вимоги не виконав та грошові кошти не повернув, посилаючись на запровадження Національним Банком України надзвичайного режиму роботи в АРК Крим та м.Севастополі, що обмежує проведення банківських операцій (а.с. 16,18,19,21,22).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальних вимог до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

На підтвердження укладення договорів депозитного вкладу № SAMDN6794, № SAMDN3896, № SAMDN3707ОСОБА_1 надав оригінали заяв на оформлення вкладів та платіжні доручення про внесення коштів на депозитні рахунки банку, які були оглянуті судами першої та апеляційної інстанції. Вказані платіжні доручення містять: найменування банку (філію, відділення); дату здійснення касової операції, дату валютування; відомості про платника; призначення платежу; підпис працівника банку, який прийняв готівку; електронний цифровий підпис.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами були укладенні вищезазначені договори банківського вкладу, а позивачем внесенні кошти на депозитні рахунки банку, тому доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають відхиленню як необґрунтовані.

Відповідно до частини четвертої статті 1060 ЦК України якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із вимогою про виплату коштів з депозитних вкладів, відкритих на території Автономної Республіки Крим. Листом від 05.10.2015 року № 20.1.0.0.0/7-20150930/7311 банк відмовив позивачу у виплаті вкладів та відсотків, посилаючись на складнощі з обслуговуванням депозитів і рахунків, що відкриті у кримських відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.16).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи наведене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов'язання, складовою якого є, зокрема, нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у справах № 6-771цс15, № 6-1286цс16 №6-1655цс16.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладів за договорами банківського вкладу, нарахованих відсотків за користування коштами та 3% річних.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на неправильне нарахування відсотків по вкладам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вимоги позивача підтверджені наявними в матеріалах справи розрахунками, в той час як відповідач в порушення вимог ст.81 ЦПК України власних розрахунків суду не надав та не обґрунтував свої заперечення належними доказами.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неправомірності стягнення судом 3% річних в доларах США, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України встановлені Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 року № 200, Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2000 року № 520, та іншими документами.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами першою та другою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зважаючи на зазначене, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет № 15-93).

При цьому стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті України - гривні.

З огляду на зазначене, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині валюти стягнутих 3% річних за використання грошових коштів, визначивши їх в розмірі 18 942 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот сорок дві) грн. 26 коп.

Крім того, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу з наступних підстав.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до приписів ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно до положень ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані наступні документи: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимог.

Однак, матеріали справи не містять вищезазначених доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у стягненні витрат на правову допомогу в сумі 6 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року - змінити в частині валюти стягнутих 3% річних за використання грошових коштів.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (, юридична адреса: м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, адреса для листування: м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) 3% річних за використання грошових коштів за період з 15 листопада 2016 року по 27 лютого 2017 року в розмірі 18 942 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот сорок дві) грн. 26 коп.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року -скасувати в частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 6 000,00 грн. та відмовити у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова