Справа № 562/1924/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

"27" листопада 2018 р. Здолбунівський районний суд Рівненської області в складі: головуючого судді Мички І.М., секретаря судового засідання Кондратюк Н.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Здолбунів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та стягнути з ОСОБА_3 в її користь грошову компенсацію 1/2 вартості квартири АДРЕСА_1 в розмірі 10 358 грн.

В обгрунтування позову зазначила 22 червня 2007 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, який рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14.07.2016 року розірвано. В період шлюбу ними було набуто рухоме та нерухоме майно, грошові кошти. ОСОБА_3 привласнив грошові кошти, набуті ними в період шлюбу від провадження підприємницької діяльності, всього 10000 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 261800 грн. 09 вересня 2016 року одразу після розірвання шлюбу, відповідачем набуто у власність нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, за грошові кошти набуті ними в період шлюбу інших коштів відповідач не мав і не міг мати. В травні 2018 року ОСОБА_3 відчужив спірну квартиру і тому поряд з вимогою про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, заявляє вимогу про стягнення грошової компенсації 1/2 вартості вказаної квартири.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просили задовольнити позов.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позов не визнали в повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Також відповідач подав відзив на позовну заяву та додатково пояснив, що з травня 2016 року не проживає з ОСОБА_1, 09.09.2016 року після розірвання шлюбу Здолбунівським районним судом Рівненської області придбав квартиру АДРЕСА_1, там чином набув власність поза шлюбний період і дане майно є його особистою власністю, вказує що ніколи не привласнював будь-яких коштів ОСОБА_1, це є видумка позивача з метою заволодіння його особистою власнітю.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.06.2007 року.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14.07.2016 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Рішення суду набрало законної сили і ніким не було оскаржено.

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України передбачено - об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі, гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна - суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 368, 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності - є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до п.п. 22,23,28,30 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»- вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Згідно копії договору купівлі продажу квартири 09.09.2016 року ОСОБА_3 придбав у приватну власність квартиру №2 за адресою Рівненська область, м. Рівне, вул. Здолбунівська, будинок 11.

Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна квартира №2 за адресою Рівненська область, м. Рівне, вул. Здолбунівська, будинок 11, належить на праві приватної власності ОСОБА_3, яка зареєстрована у реєстрі 09.09.2016 року, тобто після розірвання шлюбу.

Згідно наданої копії розписки ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 30 000 грн. для придбання квартири №2 за адресою Рівненська область, м. Рівне, вул. Здолбунівська, будинок 11.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показав, що два роки тому у літку був свідком передачі грошей ОСОБА_5 для ОСОБА_3 в сумі 30 000 грн., які останній мав потратити для купівлі житла у м. Рівне, зазначив, що написанні розписки була присутня також ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_5 зазначив, що в середині серпня 2016 року ОСОБА_3, отримав у нього в борг 30 000 грн. під час чого написав розписку та у якій розписалися свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, гроші ОСОБА_3 планував потратила на купівлю квартири у м. Рівне, так як йому не було де жити, гроші відповідач не повернув, а відав йому квартиру в рахунок боргу.

Свідок ОСОБА_7 показала, що в літку десь у серпні місяці 2016 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_5 гроші в сумі 30 000 грн. для купівлі житла, розписку особисто писав ОСОБА_3

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки при розгляді справи позивачкою не надано доказів, що квартира №2 за адресою Рівненська область, м. Рівне, вул. Здолбунівська, будинок 11, придбалась за спільні кошти подружжя, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.12,13,81,141, 263-265 ЦПК України, ст. 368, 369, 372 ЦК України, 67, 60, 61, 63, 65, 68-71 СК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, в разі подання апеляційної скарги рішення суду набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного судового рішення 04 грудня 2018 року.

Суддя: