Справа № 151/260/18
Провадження № 2/151/150/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2018 року

Чечельницький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Моцного В.С.

при секретарі: Сутовській А.В.

з участю позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін в смт.Чечельник Вінницької області цивільну справу №151/260/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя сторона, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на придбане майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на придбане майно, а саме на житловий будинок розташований в с.Любомирка по вул.Володі Сліпенчука,168а, Чечельницького району Вінницької області, мотивуючи тим, що відповідачка є власником вищевказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 жовтня 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за №1946, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №22241276 від 05.09.2017 року та рішення №18 від 07.09.2017 року виконавчого комітету Любомирської сільської ради Чечельницького району Вінницької області. В середині серпня 2017 року позивач в усній формі домовився із відповідачкою про купівлю у неї зазначеного будинку за 12000 гривень, після чого узгодили всі умови для нотаріального посвідчення договору, а саме: на позивача покладався обов'язок оплатити виготовлення технічної документації на житловий будинок, технічної документації на земельну ділянку, експертну оцінку вартості житлового будинку, оплату реєстрації права власності на будинок та оплату реєстрації договору купівлі-продажу будинку, а відповідачка мала надати нотаріально посвідчену довіреність своєму представнику на підписання від її імені договору купівлі-продажу будинку.

18 серпня 2017 року відповідачка поштовим відправленням направила на адресу позивача старий технічний паспорт на вищевказаний будинок для виготовлення нового технічного паспорта, 28 серпня 2017 року позивач відправив на картковий рахунок відповідачки 12000 (дваннадцять тисяч) гривень, в цей же день відповідачка поштовим відправленням направила на його адресу довіреність від 28.08.2017 року на ім'я ОСОБА_4, згідно якої їй надається право вчиняти дії від імені відповідачки, в тому числі продати на умовах на її власний розсуд вищевказаний житловий будинок та укласти та підписати договір оренди земельної ділянки, на якій розташований зазначений будинок, за оформлення якої позивач сплатив 500 гривень. В подальшому протягом кількох місяців 2017 року та до початку 2018 року позивачем було виготовлено документацію необхідну для посвідчення договору купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку. Коли звернувся з представником відповідачки ОСОБА_4 до нотаріальної контори для оформлення договору купівлі-продажу зазначеного будинку, то для дотримання вимог фінансового моніторингу згідно до п.7 а, г ч.2 ст.5 Закону України від 14.10.2014 року №1702-УІІ "Про запобігання та протидію легалізації відмивання доходів одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та розповсюдження зброї масового знищення" нотаріусом було запропоновано надати копію паспорта та ідентифікаційного кода відповідачки, які ОСОБА_3 відмовилась надати, повідомивши письмово, що не має наміру продавати будинок і поверне гроші в сумі 12000 грн за умови, що їй нададуть виготовлені на її будинок документи.

Вважає, що договір купівлі-продажу будинку між ним та відповідачкою відбувся в силу ст.656 ЦК України, у зв'язку з цим, позивач захищаючи свої права та посилаючись на ст.220 ЦК України просить визнати дійсним укладений між ним та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу будинку розташованого в с.Любомирка по вул.Володі Сліпенчука,168а, Чечельницького району Вінницької області, оскільки його сторони фактично частково вчинили дії, спрямовані на його виконання, проте в подальшому ОСОБА_3 почала ухилятись від завершення оформлення договору, крім того просить визнати за ним право власності на вищевказаний житловий будинок та стягнути судові витрати, а саме: витрати на оплату судового збору в сумі 1409 гривень, витрати на оплату довіреності відповідача своєму представнику в сумі 500 гривень та витрати на правничу допомогу в сумі 2900 гривень.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, 11.05.2018 року подала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі із за безпідставності та необгрунтованості висунутих вимог, що стосується виплачених на її картковий рахунок коштів в розмірі 12000 гривень, то це вартість рухомого майна, меблі та інше збіжжя, яке знаходиться у будинку, господарських забудовах і на присадибній земельній ділянці, тобто це не плата за будинок і не аванс, а також просить слухати справу без її участі.

ОСОБА_4, яка є третьою особою по справі, в судовому засіданні пояснила, що була представником по довіреності від відповідачки, яка мала намір укласти з позивачем договір купівлі-продажу вищевказаного будинку, вчиняла всі необхідні дії по її дорученню, коли дійшло діло до нотаріального посвідчення договору та передачі копії паспорта та ідентифікаційного кода, то ОСОБА_3 відмовилася з причин невідомих їй.

Суд, вислухавши позивача та його представника, ОСОБА_4, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підтвердили те, що позивач із відповідачкою дійсно, в усній формі в телефонному режимі, домовились про купівлю-продаж спірного будинку, внаслідок чого позивач сплатив відповідачці 12000 гривень та виготовляв документацію для оформлення будинку на законних підставах, а також підтвердили, те що позивач прибирав прибудинкову територію та обробляє земельну ділянку, дослідивши матеріали справи, вважає, що в позові слід відмовити повністю, по слідуючих обставинах.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідност.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 03.10.1997 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину, яке зареєстроване в реєстрі за №1946, посвідчене Чечельницькою державною нотаріальною конторою на цілий житловий будинок, з господарськими будівлями, що знаходиться в с.Любомирка Чечельницького району Вінницької області по вул.Кірова,168. Дане свідоцтво підлягає реєстрації в Тульчинському БТІ, однак дана реєстрація проведена не була і лише, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №22241276 Чечельницькою районною державною адміністрацією, Вінницької області 05.09.2017 року зареєстровано право приватної власності на житловий будинок загальною площею 67,2 кв.м житловою площею 42.9 кв.м, який розташований в с.Любомирка Чечельницького району Вінницької області по вул.Володі Сліпенчука (бувша назва Кірова) №168а на ОСОБА_3, тобто право власності на вказаний житловий будинок станом на серпень 2017 року за ОСОБА_3 не було зареєстровано.

Частиною 1 ст.182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Ст.1299 ЦК України (в редакції станом на 03.10.1997 року) передбачено, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). 2. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги щодо реєстрації нерухомого майна відповідачкою на момент укладання спірного договору не виконано.

Рішенням №18 виконавчого комітету Любомирської сільської ради Чечельницького району Вінницької області від 07.09.2017 року уточнено поштову адресу житлового будинку гр.ОСОБА_3, що знаходиться за адресою с.Любомирка вул.Володі Сліпенчука, будинок №168 а, Чечельницький район Вінницької області.

Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Статтею ст.655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року №9 роз'яснює, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Частина 1 ст.317 ЦК України передбачає зміст права власності, згідно якого власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном

Пункт 2 ч.6 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, постанова №2 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку розташованого в с.Любомирка по вул.Володі Сліпенчука,168а, Чечельницького району Вінницької області, укладеного в серпні 2017 року та визнання права власності на придбане майно, є не обґрунтованими, і не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_3 у вказаний період не була власником спірного будинку і не мала права розпоряджатися ним, тобто бути стороною договору купівлі-продажу, а саме продавцем.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази, щодо здійснення повного виконання умов договору між сторонами.

Так як позивачу у задоволенні позову відмовлено, то не підлягає стягненню з відповідача на його користь сплачений судовий збір, що відповідає положенням ч.1 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 182, 220, 317 ЦК України, ст.ст. 76-80, 141, 258-259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовуОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку розташованого в с.Любомирка по вул.Володі Сліпенчука,168а, Чечельницького району Вінницької області, укладеного в серпні 2017 року дійсним та визнання права власності на придбане майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 червня 2018 року.

Суддя