Справа № 366/2625/16-ц Головуючий у І інстанції Слободян Н. П.
Провадження № 22-ц/780/2328/18 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 26 27.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Волохова Л.А.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 вересня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 10.05.2012 року ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 2600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складають між ним та банком Договір.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач взятих на себе зобов'язань за договором не виконав, в зв'язку з чим станом на 31.07.2016 року утворилася прострочена заборгованість в розмірі - 30339,3 грн., з них: заборгованість за кредитом - 2156,06 грн.; заборгованість за відсотками - 22662,57 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3599,75 грн.

Просить стягнути на свою користь з відповідача вказану загальну суму заборгованості, а також понесені судові витрати по оплаті судових витрат в сумі 1378.00 грн.

Крім того, відповідач 25.07.2017 року звернувся із заявою про застосування позовної давності до позовних вимог, обґрунтовуючи її тим, що він не сплатив черговий платіж 26.06.2012 року, а, отже, саме з цього моменту почався перебіг позовної давності, яка тривала до 26.06.2015 року. Просить суд відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь понесені судові витрати: 6500 грн. за надання правової допомоги та 320 грн. судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 15 вересня 2017 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з'ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, щодо пропуску строків позовної давності, оскільки за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевим строком повного погашення кредиту, перебіг позовної давності, щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі впливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору.

А, тому просить рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 10.05.2012 року ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 2600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач взятих на себе зобов'язань за договором не виконав, в зв'язку з чим станом на 31.07.2016 року утворилася прострочена заборгованість в розмірі - 30339,3 грн., з них: заборгованість за кредитом - 2156,06 грн.; заборгованість за відсотками - 22662,57 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3599,75 грн.

Крім того, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по грошовому зобов'язанню позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень - фіксована частина; 1420,92 грн. - процентна складова.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що він до вересня 2016 року, тобто до дня звернення до суду з позовом, не знав про порушення свого права на отримання від відповідача заборгованості за кредитним договором.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Умовами та Правилами надання банківських послуг визначено терміни та поняття, відповідно до яких, мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань Держателя, які щомісячно належать сплаті Держателем протягом строку дії Карти. Мінімальний обов'язковий платіж є обов'язковим для Держателя платіжних карт, здійснюючих операції по кредитній схемі.

Клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. В разі виникнення заборгованості держатель по Картрахунку зобов'язаний погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення.

Відповідно до п. 1.1.7.12. Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк.

Так, колегією суддів встановлено, що договір було підписано 10.05.2012 року, що відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг є й датою отримання картки.

Натомість, ні колегією суддів ні судом першої інстанції, не встановлено строк дії банківської картки, адже ні в позовній заяві, ні в доданих до неї документах, про це не зазначено.

Крім того, останній платіж, згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, здійснений 03.02.2014 року в розмірі 0,25 грн.(а.с.3). З огляду на розмір суми, колегія суддів ставить під сумнів той факт, що саме відповідачем було здійснено цей платіж, крім того, відповідно до п. 1.1.3.1.6. Умов та правил надання банківських послуг Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів із будь-яких рахунків Клієнта, в межах суми, які підлягає до сплати за даним договором (а.с. 13).

Із розрахунку заборгованості встановлено, що поточна заборгованість вперше виникла 26.06.2012 року у сумі 1983 грн., а прострочена - 31.08.2012 року у розмірі 37,02 грн., однак у зв'язку з внесенням платежів на погашення заборгованості за кредитом сальдо простроченої заборгованості періодично дорівнювало нулю.

15 квітня 2013 року було внесено 370 грн. в рахунок погашення боргу за кредитом, а вже з 30 квітня 2013 року з'явилася, крім поточної заборгованості на суму 2035,9 грн., й прострочена заборгованість за кредитом, а також нараховані поточні та прострочені відсотки, і з цього часу сальдо простроченої заборгованості, нараховані на неї відсотки почала збільшуватися щомісяця. Вже з 01.05.2013 року банком було нараховано пеню.

Таким чином останній платіж по кредиту, було здійснено 15 квітня 2013 року, при цьому цей платіж не покрив поточну заборгованість за кредитом та нарахованими відсотками.

Враховуючи викладене, у позивача з 15 квітня 2013 року виникло право на позов - можливість захистити своє порушене право в примусовому поряду через суд.

Натомість до суду першої інстанції за захистом банк звернувся 08.09.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Зокрема, колегія суддів звертає свою увагу на те, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Отже, колегією суддів, достовірно встановлено, що позивачем не надано доказів того, що він до вересня 2016 року, тобто до дня звернення до суду з позовом, не знав про порушення свого права на отримання від відповідача заборгованості за кредитним договором.

Крім того, з бездіяльності банку вбачається, що банк, зловживаючи своїм правом, навмисно затягував зі зверненням до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, нараховуючи відповідачеві проценти, пеню, комісію і штрафи.

Також колегія суддів, погоджується з судом першої інстанції, щодо відмови пов'язаної з оплатою на правову допомогу адвоката, як необґрунтованою.

А, отже колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, щодо того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що він до вересня 2016 року, тобто до дня звернення до суду з позовом, не знав про порушення свого права на отримання від відповідача заборгованості за кредитним договором.

Тому суд першої інстанції, вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволені позову.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст. 7, 328, 355, 356, 369,375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді