Номер провадження: 22-ц/785/2233/18
Номер справи місцевого суду: 496/1895/17
Головуючий у першій інстанції Горяєв І. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Калараш А.А.

за участю секретаря: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області про визнання противоправним рішення про звільнення з роботи, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановила:

15 червня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання противоправним рішення про звільнення з роботи, поновлення на посаді директора Маяківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 червня 2017 року і по день постановлення рішення суду(а. с. 1-9).

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що з 01 вересня 2008 року по 01 червня 2017 року вона працювала директором Маяківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області. Наказом № 180/03-02 від 01 червня 2017 року Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області її було звільнено з посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, згідно п. 1 ст. 41 КзпП України, що полягає у протиправній бездіяльності, без поважних причин, за фактом розслідування нещасного випадку, що стався 28 квітня 2017 року на території сільського стадіону Маяківської ЗОШ з учнем 6-А класу ОСОБА_3, який разом із учнями на великій перерві самовільно залишив приміщення школи та пішов на сільський стадіон де, стрибаючи з даху роздягальні, отримав травму «косий перелом обох кісток голені правої ноги».

Із вказаним вище наказом позивачка не погодилась, вважала його незаконним та таким, що виданий безпідставно і з порушенням трудового законодавства.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а. с. 217-219).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати, ухвалити нове по суті позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано те, що у відповідача не було жодної законної підстави для звільнення з роботи позивача, суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, матеріали справи не містять належних доказів на вчинення позивачем одноразового грубого порушення (а. с. 220-222, 229-231).

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що звільнення ОСОБА_2 з посади директора Маяківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП відбулося з дотриманням трудового законодавства, оскільки ОСОБА_2 допустила разове грубе порушення трудового законодавства.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 01 вересня 2008 року та по 01 червня 2017 року ОСОБА_2 працювала директором Маяківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області. Наказом №180/03-02 від 01 червня 2017 року Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області її було звільнено з посади директора Маяківської загальноосвітньої школи, за одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації, згідно п.1 ст. 41 КзпП України, що полягає у протиправній бездіяльності, без поважних причин, за фактом розслідування нещасного випадку, що стався 28 квітня 2017 року на території сільського стадіону Маяківської ЗОШ з учнем 6-А класу ОСОБА_3

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов'язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Відповідно до п. 22 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року зі змінами, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення , що стало підставою до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст. 40 та п.1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147?, 148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок.

Відповідно до п. 27 зазначеної постанови, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено,яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати вiд порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку i заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, i попередню роботу працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 квітня 2017 року, під час навчально-виховного процесу з учнем 6-А класу Маяківської ЗОШ І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області ОСОБА_3, стався нещасний випадок.

Відповідно до Наказу Міністерства освіти і науки України «Про затвердження Положення про порядок розслідування нещасних випадків, що сталися під час навчально-виховного процесу в навчальних закладах» від 31 серпня 2001 року за № 616 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2001 року за № 1093/6284), це Положення встановлює єдиний порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з учнями, під час навчально-виховного процесу.

Відповідно до абзацу першого пункту 5 Розділу І цього Положення, - розслідуванню підлягають нещасні випадки, що сталися під час проведення навчальних занять, уроків та в перервах між ними.

Пункт 2 Розділу II Положення, зобов'язує керівника навчального закладу вчинити певні дії, а саме:

- повідомити батьків потерпілого (особу, яка представляє його інтереси);

- направити письмовий запит до лікувально-профілактичного закладу для отримання медичного висновку про характер і тяжкість ушкодження потерпілого;

- організувати розслідування нещасного випадку.

Що стосується повідомлення батьків, то позивачка у своїх поясненнях вказала, що її заступником було повідомлено про нещасний випадок матір ОСОБА_3, також після повідомлення батьків учня прибув його батько, який є медичним працівником, самостійно наклав шину та відвіз сина до лікувального закладу.

Вказане Положення не містить імперативної норми щодо обов'язкового сповіщення батьків потерпілого саме керівником навчального закладу, а тому висновки суду першої інстанції, що повідомлення батьків потерпілого керівник навчального закладу повинен зробити особисто, і навіть не опосередковано, є необґрунтованими.

Усі інші дії, а саме щодо: направлення письмового запиту до лікувально-профілактичного закладу для отримання медичного висновку про характер і тяжкість ушкодження потерпілого, організації розслідування нещасного випадку, були виконані ОСОБА_2 у встановленому Законом порядку.

У зв'язку із цим суд неправильно застосував пункт 1 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки однією з умов її застосування є встановлення не тільки самого факту одноразового порушення трудових обов'язків, а й вини працівника в такому порушенні.

Крім того, Наказ №180/03-02 від 01 червня 2017 року про звільнення ОСОБА_2 з посади містить посилання на той факт, що підставою звільнення позивачки стали неодноразові порушення трудової дисципліни, в той час як само звільнення відбулось за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

На вказану невідповідність, яка є порушенням трудового законодавства, не звернув уваги суд першої інстанції.

Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку щодо необхідності скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Крім того, згідно ст. 235 КЗпП, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачувальної роботи, але не більше як за один рік. Відповідачем повинно бути виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичного розрахунку (день ухвалення судового рішення).

Середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні розраховується згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100, зі змінами.

Виходячи з п.8 вказаної Постанови, нарахування виплати, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 червня 2017 року по 19 червня 2018 року, розрахований за наступною формулою:

За 2017 рік:

Середньоденна заробітна плата на посаді директора 369, 23 гривень + середньоденна заробітна плата на посаді вчителя 227, 34 гривень = 596, 57 гривень загальна середньоденна.

Кількість робочих днів у 2017 році (з 01 червня по 31 грудня) - 147.

147 х 596, 57 = 87 695, 79 гривень - середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 червня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

За 2018 рік:

Середньоденна заробітна плата на посаді директора 369, 23 гривень + середньоденна заробітна плата на посаді вчителя 227, 34 гривень = 596, 57 гривень загальна середньоденна.

Кількість робочих днів у 2018 році (з 01 січня по 19 червня) - 121.

127 х 596, 57 = 71 184, 97 гривень - середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 січня 2018 року по 19 червня 2018 року.

Загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 червня 2017 року по 19 червня 2018 року: 87 695, 79 гривень + 72 184, 97 гривень = 159 880, 76 гривень.

З урахуванням викладеного, стягненню з Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області на користь ОСОБА_2 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 червня 2017 року по 19 червня 2018 року, в розмірі 159 880 гривень 76 копійок.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку із чим рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2017 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. 374, ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області про визнання противоправним рішення про звільнення з роботи, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на посаді директора Маяківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області.

Стягнути з Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 червня 2017 року по 19 червня 2018 року, в розмірі 159 880 гривень 76 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 02 липня 2018 року.

Головуючий суддя: С.О. Погорєлова

Судді: О.М. Таварткіладзе

А.А. Калараш