Справа № 161/6740/18
Провадження № 2/161/2294/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Новаковської В.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу в розмірі 147 357, 65 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.04.2015 року уклала з відповідачкою договір позики на суму еквівалентну 5 634, 00 дол. США. Згідно з умовами договору відповідач зобовязалась повернути суму боргу готівкою до 28.04.2018 року. У вказаний термін відповідач свої зобовязання не виконала, позичені кошти не повернула.

Посилаючись на приписи п.1 ст.1049 ЦК України та вимог закону щодо належного виконання взятих на себе зобовязань, просить стягнути з відповідача еквівалент заборгованості відповідно до офіційного курсу гривні до долара США станом на 03.05.2018 року (дату подання позову) в сумі 147 357, 65 грн., а також стягнути 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1 473, 58 грн. судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в письмових запереченнях та представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнає. В обґрунтування заперечень вказує на те, що зі змісту договору позики від 28.04.2015 року факт підписання такого договору сторонами не підтверджує факту отримання відповідачем позики від позикодавця, оскільки умовами договору визначено власноручне написання розписки позичальником в момент отримання позики від позикодавця. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу заперечив, посилаючись на необґрунтованість та не підтвердженість належними доказами.

Заслухавши уповноважених представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.10.2010 року ОСОБА_4 одержала від ОСОБА_5 позику в розмірі 45 900, 00 дол. США, що підтверджується власноруч написаною нею розпискою (а.с.6).

01.12.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір позики на суму 36 200, 00 дол. США, який, з доводів позивача, укладено для фіксування залишку неповернутої позики отриманої за розпискою від 18.10.2010 року і переривання перебігу позовної давності (а.с.7-8).

27.04.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір відступлення права вимоги згідно умов якого ОСОБА_5 (первісний кредитор) відступив ОСОБА_3 (новий кредитор) право вимоги, набуте ним відповідно до: розписки від 18.08.2010 року та договору позики від 01.12.2013 року.

28.04.2015 року між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник) укладено договір позики (а.с.10-11).

Відповідно до умов даного договору позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність суму коштів, еквівалентну 5 634, 00 дол. США (п.1).

Згідно п.2 договору відповідач зобовязалась повернути суму боргу готівкою до 28.04.2018 року.

За своїм юридичним змістом укладений між сторонами договір є договором позики та відповідає змісту ст.1046 ЦК України відповідно до яких за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Підтвердивши в договорі факт передачі коштів сторони приступили до виконання зобовязань за договором, чим схвалили його умови.

За приписами ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.628 ЦК України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, договір, укладений між сторонами, є договором позики, який передбачений ст.1046 ЦК України. Договір укладений з дотриманням вимог закону щодо його форми, в ньому сторони дійшли згоди стосовно всіх суттєвих і необхідних умов договору.

Доказів визнання даного договору недійсним сторонами не надано.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що відповідачем не виконано умови договору в частині повернення суми позики.

Згідно ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Верховний Суд України у постанові від 02.07.2014 року по справі № 6-79цс14 вказав: «Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.».

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що сума боргу в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 03.05.2018 року становить 147 357, 65 грн.

За змістом ст.ст. 599, 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Проаналізувавши зібрані та дослідженні в справі докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

Долученими до матеріалів справи доказами: ордером серії ВЛ № 000040628 від 06.06.2018 року, розрахунковою квитанцією від 02 травня 2018 року підтверджено понесення позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 7 000 грн.

Окрім того, позивач відповідно до квитанції від 03.05.2018 року сплатив судовий збір за подання позову до суду в сумі 1 473, 58 грн.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 473, 58 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 7 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р I Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3, НОМЕР_4) 147 357 грн. (сто сорок сім тисяч триста пятдесят сім гривень) 65 коп. (шістдесят пять копійок) боргу.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3, НОМЕР_4) 7 000 (сім тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3, НОМЕР_4) сплачений судовий збір в розмірі 1 473 (одна тисяча чотириста сімдесят три) грн. 58 (пятдесят вісім) коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 27.06.2018 року.

Суддя Черняк В.В.