РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/11746/18

Провадження № 2/643/5137/18

15.11.2018 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді -Майстренко О.М., за участю секретаря - Послульга О.Г. , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держава України в особі Управління Державної казначейської служби Московського району м. Харкова, Державної служби України, 3-тя особа :Управління Пенсійного фонду у Московському районі м. Харкова про відшкодування майнової шкоди, завданої актом ,що визнаний неконституційним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Московського районного суду м. Харкова з вказаним позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з Державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України на її користь матеріальну шкоди, завдану законом ,що визнаний неконституційним у розмірі 33055,68 гривен за рахунок Державного бюджету України в порядку ст. 1175 ЦК України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила , що Рішенням Вищої Ради Юстиції України від 19 грудня 2016 року № 3285/0/15-16, у зв'язку з поданням заяви про відставку, ОСОБА_5 було звільнено з посади судді Апеляційного суду Харківської області, а наказом голови Апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2016 року відраховано зі штату Апеляційного суду Харківської області

Після звільнення у відставку позивач перебуває на пенсійному обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м Харкова як суддя у відставці Апеляційного суду Харківської області та отримує довічне грошове утримання у розмірі 84% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ пункт 164.2 статті 164 Кодексу доповнено новим підпунктом 164.2.19, яким передбачено включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71- VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року, підпункт 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу викладено у новій редакції, за якою до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються "суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати".

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування пенсій» від 2 червня 2016 року № 1411 -VIII встановлено, що пенсії або щомісячне довічне грошове утримання оподатковуються, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року. Законом № 1411 також передбачено, що положення підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу не застосовується до пенсій, призначених учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

До набрання чинності Законом № 1166, яким передбачено внесення змін до статті 164 Кодексу, пенсія громадян не підлягала оподаткуванню.

Окрім того, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України" від 31 липня 2014 року №1621-УІІ підрозділ X розділу XX "Перехідні положення" було доповнено пунктом 16-1, який з подальшими змінами Законом України №71-УІІІ від 28 грудня 2014 року, передбачав сплату платниками збору, визначеними пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, військового збору за ставкою 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування - доходів, визначених статтею 163 цього Кодексу, а саме - загальних місячних (річних)оподатковуваних доходів.

На підставі вказаних положень законів управління Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харкова, як податковий агент, щомісячно ( в період з 1 січня 2017 року по лютий 2018 року) утримувало з щомісячного довічного грошового утримання позивача податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.

За період з 1 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно загальний розмір утриманих податків становить - 33055 грн. 68 коп., в тому числі : ПДФО - 30461 грн.38 коп., військовий збір - 2594 грн.30 коп., що підтверджується довідкою управління Пенсійного фонду України у Московському району м. Харкова №505/П-3 від 12 липня 2018 року.

Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27.02.2018 року визнано положення абз. 1 пп.164.2.19 п.164.2ст.164 Податкового кодексу України щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання суддів таким , що не відповідає ч. 1 ст. 126 Конституції України, тобто неконституційними. Оскільки на підставі пп.164.2.19 п.164.2ст.164 Податкового кодексу України, що визнані неконституційними з 27.02.2018 року

Управлінням Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харкова у період з 1 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно здійснювалось утримання податку на доходи фізичних осіб та військовий збір, позивач вважає, що має право на відшкодування шкоди у розмірі здійснених утримань за спірний період 33055,68 гривен , які підлягають відшкодуванню державою.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, прохала суд їх задовольнити.

Відповідач Управління Державної казначейської служби Московського району м. Харкова надали відзив на позовну заяву, проти позову заперечували в повному обсязі, прохали суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач Державна служба України, 3-тя особа :Управління Пенсійного фонду у Московському районі м. Харкова в судове засідання не з'явились.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши зібрані по справі докази, надавши їм оцінку в сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено , що Рішенням Вищої Ради Юстиції України від 19 грудня 2016 року № 3285/0/15-16, у зв'язку з поданням заяви про відставку, ОСОБА_5 було звільнено з посади судді Апеляційного суду Харківської області, а наказом голови Апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2016 року відраховано зі штату Апеляційного суду Харківської області

Після звільнення у відставку позивач перебуває на пенсійному обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м Харкова як суддя у відставці Апеляційного суду Харківської області та отримує довічне грошове утримання у розмірі 84% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді

Зазначені обставини сторонами визнаються та не заперечується, а тому, в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Відповідно довідки управління Пенсійного фонду України у Московському району м. Харкова №505/П-3 від 12 липня 2018 року за період з 1 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно загальний розмір утриманих податків з ОСОБА_1 становить - 33055 грн. 68 коп., в тому числі : ПДФО - 30461 грн.38 коп., військовий збір - 2594 грн.30 коп.

Судом встановлено, що 27.02.2018 року Конституційним судом України прийнято рішення №1-р/2018 у справі №1-6/2018 за конституційними поданнями 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу І Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України(конституційності) положення абзацу першого підпункту164.2.19 пункту164.2 статті164 Податкового кодексу України.

Цим Рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України(є неконституційним), положення абзацу першого підпункту164.2.19пункту164.2статті164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Відповідно до ст.91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до рішення положення абзацу першого підпункту164.2.19 пункту164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, положення абз. 1 пп.164.2.19 п.164.2ст.164 Податкового кодексу України втратили чинність з 27 лютого 2018 року.

Спеціальна підстава відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади в результаті прийняття нею нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований визначена статтею 1175 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вказаної статті у випадку прийняття нормативно-правового акта органом державної влади, що був визнаний незаконним, фізичні або юридичні особи мають право на відшкодування шкоди, завданої прийняттям такого акту, при цьому відповідальність органу державної влади настає незалежно від вини посадових і службових осіб. Шкода, завдана в результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акта відшкодовується державою.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (пункт восьмий частина друга статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкода, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Із припису частини третьої статті 152 Конституції України вбачається, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Внаслідок дії норми Податкового кодексу України (абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання суддів ), які визнані неконституційними порушено право на мирне володіння своїм майном.

Європейська Комісія з прав людини при розгляді справи по заяві №5849/72 Мюллер проти Австрії (1975г.) «вирішила, що обов'язкові внески в пенсійний фонд можуть створити право власності, яке може бути порушено тим, як розподіляються кошти фонду».

Отже, визнавши неконституційними положення Податкового кодексу України, Конституційний Суд України припинив незаконне обмеження права на отримання щомісячного довічного грошового утримання, призначеного у відповідності до вимог статті 130 Конституції України та Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

За викладених обставин утримані з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 кошти є збитками в сенсі положення пункту два частини другої статті 22 Цивільного кодексу України, а саме, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Такий висновок підтвердив і Верховний Суд України в Постанові №6-237цс16 від 16 травня 2016 року, зазначивши, що «збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права».

Європейською соціальною хартією переглянутою в Страсбурзі 3 травня 1996 (Хартія ратифікована Верховною Радою України із заявами Законом №137-V від 14.09.2006, ВВР, 2006, №43, ст. 418) року передбачено, що держави-сторони зобов'язані вживати заходів для підтримання системи соціального забезпечення на задовільному рівні; докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень (стаття 12).

Право на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею першою 1 Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України ).

Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституція України гарантується ( частина третя статті 8 Конституції України ).

Відповідно до вимог частини першої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України , законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права(частини друга і четверта статті 10).

Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно з абзацом другим пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державне казначейство України.

Відповідно до покладених завдань Державне Казначейство України здійснює списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт п'ятий пункту четвертого цього Положення).

Частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено «Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845.

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

Такі висновки узгоджуються з висновком Верховного Суду України у справі №6-440цс16 від 25 травня 2016 року; у справі №6-3014цс16 від 12 квітня 2016 року; у справі №6-501цс17 від 22 червня 2017 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 8, 56, 130, 152 ОСОБА_4 України, ст. 44 Закону України «Про статус суддів» (1992 року), ст. 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. ст. 16, 22, 1166, 1175 ЦК України; ст. ст. 1-5, 10, 76-83, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої актом ,що визнаний неконституційним - задовольнити .

Стягнути з Державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) матеріальну шкоду, завдану законом ,що визнаний неконституційним у розмірі 33055,68 гривен за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені удень його(її)проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи ,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 19.112018 року.

Суддя Майстренко О.М.