ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/4817/54/18 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Бершадська Г. В., Ткач О. І.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08 травня 2018 року (головуючий суддя Братасюк В.М., повний текст рішення складено 18.05.2018 року) у цивільній справі № 607/12491/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_3, третя особа приватне підприємство "Ролікс Транс" про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_3, третя особа приватне підприємство «РОЛІКС ТРАНС» про стягнення заборгованості за кредитним договором №173 від 17.09.2007 року в сумі 9534,12 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту та нарахованих відсотків в розмірі 37 259,64 гривень.

Позовну заяву мотивовано тим, що 17.09.2007року між ОСОБА_3 та АТ «Ощадбанк» був укладений кредитний договір №173, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 29500 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 14% річних з терміном повернення до 17.09.2012року.

У зв"язку з тим, що відповідач свої зобов"язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 21.10.2016р. у нього перед банком виникла заборгованість в сумі 9534,12 доларів США, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості та відсотків становить 37 259,64 гривень, позивач просив його вимоги задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08 травня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) в користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (, м. Київ вул. Госпітальна буд.12-г) заборгованість за кредитним договором №173 від 17.09.2007 року в сумі 9534, 12 доларів США, та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та нарахованих відсотків в розмірі 37259,64 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1)) в користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (, м. Київ вул. Госпітальна буд.12-г) суму судового збору в розмірі 4234,81 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що після винесення 01 червня 2011 року господарським судом Тернопільської області рішення у справі про звернення стягнення на предмет застави, що належить ПП «Ролікс Транс», яке є його майновим поручителем за кредитним договором, даний договір припинив свою дію а тому нарахування і стягнення судом пені є незаконним. Позивач в суд звернувся по спливу строку позовної давності, оскільки рішення господарського суду виконувалося та виконане ПП «Ролікс Транс», ним не вчинялося жодних дій на виконання договору, чого безпідставно не враховано судом першої інстанції та не дано оцінки наданим, на підтвердження цієї обставини доказам, а саме графіку погашення заборгованості, укладеного між сторонами справи господарського суду, рішенню господарського суду, заяві стягувача про примусове виконання рішення суду. Судом дано неправильну оцінку показанням свідка, який надав правдиві пояснення щодо наявних у справі квитанцій про сплату заборгованості, не враховано, що графічну експертизу не виконано по вині позивача, що відмовився надати оригінал документа.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача заперечила відносно апеляційної скарги та пояснила, що рішення суду є законним. На час пред"явлення позову у 2016 році, згідно правової позиції Верховного Суду України, вважалося, що договір після ухвалення судом рішення не є припиненим, а тому крім інших є заявлена вимога про стягнення пені. Судом правильно враховано, що позов предявлено у межах строку позовної давності, перебіг якої переривався сплатою відповідачем боргу у 2012 - 2014 роках.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що встановлено, що Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», яке після проведених 07.06.2011 року змін до Статуту банку, затверджених постановою КМУ від 06 квітня 2011р. № 502 „Про внесення змін до постанови КМУ від 25 лютого 2003 року №261" перейменовано на Публічне акціонерне товариство „Державний ощадний банк України" (надалі-Позивач) та ОСОБА_3 17.09.2007 року уклали кредитний Договір №173, згідно якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 29 500 доларів США, під 13% процентів річних, з остаточним терміном повернення кредиту до 17.09.2012р.

За п.1.6. кредитного договору, погашення Кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 491,67 доларів США не пізніше останнього робочого дня місяця починаючи з наступного місяця після видачі кредиту, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останнє погашення Кредиту здійснюється Позичальником не пізніше 17 вересня 2012 року.

Відповідно до п.п. 3.3.1 Кредитного Договору відповідач зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором №173 від 17.09.2007 року, а саме точно в строки обумовлені договором, повернути кредит в сумі 29500 дол. США, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань на першу вимогу банку достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі. За виконання зобов'язань по кредитному договору Позичальник відповідає всіма належними коштами та майном (п.3.3.2. Договору).

Відповідно до п.3.2.2 Кредитного договору Сторони погодили, що в разі порушення ОСОБА_3 умов цього Договору АТ «Ощадбанк» має право достроково стягнути Кредит, суму нарахованих процентів та інших платежів, що підлягають сплаті.

У п.1.4.1 Кредитного договору АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 погодили, що забезпеченням за його кредитними зобов'язаннями буде виступати застава транспортних засобів, надана ПМП «Ролікс» (згодом перейменоване у ПП «Ролікс-Транс», надалі - Заставодавець,), шляхом укладення з ним Договору застави транспортних засобів та Договору майнової поруки.

17.09.2007 року між ПМП «Ролікс» та АТ «Ощадбанк» укладено Договір майнової поруки №1 (надалі-Договір майнової поруки) та Договір застави транспортних засобів, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А., зареєстрований за № 10646 від 18.09.2007р. (надалі - Договір застави).

Пунктом 3.3.1 Договору майнової поруки №1 від 17.09.2007р. Заставодавцю надано право достроково виконати Зобов'язання, забезпечене Предметом застави, таке ж право містилося і в п.3.2.1 Договору застави транспортних засобів.

Згідно п.6.2. Договору майнової поруки Заставодавець має право у будь - який час до реалізації Предмета застави, зупинити звернення стягнення на нього виконанням зобов'язання в повному обсязі. Аналогічне право ПП «Ролікс» також міститься і в п.6.2 Договору застави транспортних засобів.

У зв'язку із порушенням ОСОБА_3 зобов'язань, визначених п.3.3.1 Кредитного договору та як наслідок, виникнення у нього простроченої заборгованості, АТ «Ощадбанк», 05.01.2011року надіслав ОСОБА_3 письмове повідомлення - вимогу про відкликання кредиту.

У зв'язку із відсутністю добровільного виконання ОСОБА_3 письмового повідомлення - вимоги про відкликання кредиту, з метою стягнення заборгованості, АТ «Ощадбанк» скористався своїм правом як Заставодержателя і звернулося в Господарський суд Тернопільської області із позовом до Заставодавця (Майнового поручителя) про стягнення заборгованості за Кредитним договором №173 від 17.09.2007 року, шляхом реалізації заставного майна.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 01.06.2011 року звернуто стягнення в сумі 25 307,85 дол. США, що еквівалентно 201584,61 грн., на предмет застави за Договором застави транспортного засобу № 10646 від 18.09.2007року, а саме: - сідловий тягач - Е реєстраційний № НОМЕР_1, який є власністю Приватного підприємства «Ролікс-Транс» (правонаступника Приватного малого підприємства «Ролікс»).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно письмового повідомлення-вимоги про відкликання кредиту Банк змінив строк виконання зобов"язання з 17 вересня 2012 року на 21 січня 2011 року, кредитний договір припинив свою дію а позивач у зв"язку з цим втратив право нарахування та стягнення з відповідача відсотків та пені за кредитним договором. Зміною строку виконання зобов"язання одначасно змінено момент початку перебігу строку позовної давності, який розпочався з 22 січня 2011 року,

З часу пред"явленння позову відповідно до ч.3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності почався заново.

Після винесення 01.06.2011року господарським судом Тернопільської області рішення про звернення стягнення на предмет застави, ПП «Ролікс Транс» з метою збереження предмету застави, 01.11.2012 року направило на адресу ВАТ «Державний ощадний банк України» графік погашення заборгованості за кредитним договором., згідно якого підприємство зобов"язалось сплачувати за кредитом позичальника ОСОБА_3 сумами не меншими:

Листопад 2012 року - 100 дол. США Грудень 2012 року - 100 дол. США Жовтень 2013 - 100 дол. США Листопад 2013 - 100 дол. США Грудень 2013- 100 дол. США Січень 2014- 100 дол. США Лютий 2014- 100 дол. США Березень 2014- 100 дол. США Квітень 2014- 100 дол. США Травень 2014- 100 дол. США Червень 2014- 100 дол. США Липень 2014- 100 дол. США Серпень 2014- 100 дол. США Вересень 2014- 100 дол. США Жовтень 2014- 100 дол. США Листопад 2014- 100 дол. США.

Кредитним комітетом філії -Тернопільським обласним управлінням АТ «Ощадбанк» 07.11.2012 року прийнято рішення про погодження добровільного погашення заборгованості за кредитним договором, де, заставодавцем виступає ПП «Ролікс-Транс», зокрема по кредитному договору відповідача, згідно запропонованого графіку.

З наявних у матеріалах справи заяв на переказ готівки вбачається, що з 01.06.2011 року по 31.05.2014 року було внесено 17 платежів на погашення заборгованості за кредитним договором №173 від 17.09.2007 року. Платником у всіх заявах вказаний ОСОБА_3, платежі здійснені: 29.02.2012року, 30.03.2012року, 23.11.2012року, 26.12.2012року, 28.02.2013року, 29.03.2013року, 30.04.2013року, 31.05.2013року, 27.06.2013року, 31.07.2013року, 30.08.2013року, 30.09.2013року, 31.10.2013року, 13.12.2013року, 28.02.2014року, 30.04.2014року, 31.05.2014року.

Із зазначених платіжних документів, розрахунку заборгованості вбачається, що кошти вносились саме у такий час та розмірі, що зазначено у графіку погашення заборгованості ПП «Ролікс Транс» .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач за захистом порушеного права у листопаді 2016 року звернувся в суд з позовом в межах строку позовної давності, який після винесення рішення господарського суду Тернопільської області від 01.06.2011року періодично переривався сплатою ОСОБА_3 платежів у 2012 - 2014 роках.

З таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки суд першої інстанції неповно з"ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема не дав оцінки наявним у справі доказам щодо виконання рішення господарського суду Тернопільської області, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, 79, ч. 1 ст. 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Заперечуючи проти позову представник відповідача ОСОБА_2 стверджував, що кошти через касу банку згідно квитанцій вносились не ОСОБА_3, а директором ПП «Ролікс-Транс» ОСОБА_6., який у такий спосіб добровільно виконував рішення суду, згідно до погодженого між сторонами справи господарського суду графіку про добровільне виконання рішення господарського суду.

Оцінюючи докази окремо кожний а також у їх сукупності, зокрема наявні у справі заяви на переказ готівки у період з 01.06.2011 року по 31.05.2014 року по яких було внесено 17 платежів на погашення заборгованості за кредитним договором №173 від 17.09.2007 року та платником у який вказаний ОСОБА_3, платежі здійснені: 29.02.2012року, 30.03.2012року, 23.11.2012року, 26.12.2012року, 28.02.2013року, 29.03.2013року, 30.04.2013року, 31.05.2013року, 27.06.2013року, 31.07.2013року, 30.08.2013року, 30.09.2013року, 31.10.2013року, 13.12.2013року, 28.02.2014року, 30.04.2014року, 31.05.2014року; графік погашення по кредитам позичальників, у тому числі позичальника ОСОБА_3, складений ПП «Ролікс-Транс» 01 листопада 2012 року та погоджений 07 листопада 2012 року кредитним комітетом філії Тернопільське обласне управління АТ"Державний ощадний банк України", колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про погашення відповідачем ОСОБА_3. заборгованості за кредитним договором, згідно здійснених ним 17 платежів у період з 01 червня 2011 року по 31 травня 2014 року а відтак переривання строку позовної давності є помилковий, так як вищезгадані письмові докази з достовірністю стверджують про те, що платежі здійснював не ОСОБА_3, дані платежі здійснювалися директором ПП «Ролікс-Транс» на виконання рішення господарського суду.

Даний висновок, що зроблений на підставі письмових доказів також грунтується на показаннях свідка ОСОБА_6., який пояснив, що перебуваючи на посаді керівника ПП «Ролікс Транс» погодив з банком графік внесення платежів а також безпосередньо він носив гроші в банк, підписи на платіжних документах належать йому.

Відмова позивача надати оригінал заяви на видачу готівки для проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів, що призначена ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 22 серпня 2017 року за клопотанням представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 з метою доведення ним відсутності його підпису на заяві про видачу готівки сплату боргу за кредитним договором. також у сукупності з іншими доказами вказує на те, що сплату по платіжних документах, на які зіслався суд, як підставу переривання строку позовної давності, здійснював не ОСОБА_3

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Згідно ст. ст. 261, 264 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов"язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов"язку. Позовна давність переривається у разі пред"влення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Переривання строку позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився.

Статтею 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно наявної у справі заяви про застосування строків позовної давності від 09. березня 2017 року ОСОБА_3 просив відмовити у позові на підставі пропуску строку позовної давності, так як позовну заяву подано через більш як півтора року після спливу строку позовної давності (ас.104).

Згідно матеріалів справи, зокрема позовної заяви, позивач за захистом порушеного права звернувся в суд з позовом 04 листопада 2016 року - по спливу позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Доводи у відзиві на апеляційну скаргу про те, що питання строку позовної давності не є предметом доказування, так як предметом даного спору є розмір заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Державний ощадний банк України», що утворилась в результаті неналежного виконання першим взятих на себе грошових зобов'язань згідно умов укладеного між сторонами кредитного договору, рішення Господарського суду Тернопільської області про звернення стягнення на предмет застави, не можуть братись судом до уваги, так як не відповідають вимогам ст. 77, 79-80 ЦПК України, оскільки не підтверджують обставин справи, що є предметом доказування даного спору, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Стаття 2 ЦПК України визначає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" необгрунтованість рішення суду полягає, крім іншого, у неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. За висновком Верховного Суду України неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, слід вважати неправильне визначення предмета доказування, чи не з'ясування обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, або інших фактичних даних (пропущення строку позовної давності тощо), неправильну кваліфікацію правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин тощо.

Отже, з"ясуваня питання пропуску строку позовної давності є обов"язком суду, що розглядає справу, невиконання якого є підставою для скасування рішення суду.

Встановлено, що зазначені документи містять інформацію щодо виконання рішення господарського суду та у сукупності із іншими доказами спростовують твердження позивача, що платежі здійснював ОСОБА_3

Твердження позивача про те, що судом першої інстанції вірно застосовано норми ст. 218 ЦК України та не взято до уваги покази свідка ОСОБА_6 не грунтуються на вимогах закону.

Стаття 218 ЦК України визначає правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину.

За вимогами частини першої цієї статті недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Отже, дана норма права встановлює наслідки щодо правочинів а не виконання зобов'язань, що виникли із них.

Під правочином слід розуміти дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу ч.І ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Оплата на виконання рішення суду не є правочином чи зобов'язанням в розумінні норм цивільного кодексу, оскільки не передбачена будь якими правочинами.

Окрім цього, як вбачається із матеріалів справи представник відповідача ОСОБА_3 не заперечував сам факт оплати у касу позивача коштів по фінансових документах, а заперечував особу платника, що зазначена у цих документах.

Виходячи з наведеного, твердження позивача та висновок суду першої інстанції про неможливість грунтування рішення суду на показах свідка ОСОБА_6 є помилковий.

Колегія суддів також не погоджується із доводами у відзиві про правомірність нарахування позивачем та стягнення судом неустойки за неналежне виконання умов правочину в порядку ч. 5 Кредитного договору, оскільки встановлено, що пред"явленням позивачем у 2011 році вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію. Наявність невиконаного судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.2, 376, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п.1, 390 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_3, третя особа приватне підприємство "Ролікс Транс" про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути в користь держави із Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" 6352.22 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2018 року.

Головуючий -

Судді -