Справа № 493/2194/18
Провадження № 2/493/987/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді БОДАШКО Л.І.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балті Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Балтської міської ради Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті його матері ОСОБА_3, померлої 3 серпня 2017 року, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,45 га, розташовану на території Бендзарівської сільської ради Балтського району Одеської області, масив № 10, ділянка № 41, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 007443, виданого на підставі розпорядження Балтської районної державної адміністрації Одеської області від 14 серпня 2002 року № 173/А-2002, прийняту нею у спадщину після смерті її матері ОСОБА_4, померлої 20 грудня 2012 року, стверджуючи, що його бабі ОСОБА_4 на праві приватної власності належала вище вказана земельна ділянка.

20 грудня 2012 року ОСОБА_4 померла. Після смерті ОСОБА_4, спадщину, як спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, фактично прийняла її дочка (мати позивача) ОСОБА_3, так як проживала разом з своєю матірю на день її смерті, поховала її, але, за свого життя вона встановленим порядком не зареєструвала право власності на успадковану нею після смерті своєї матері земельну ділянку.

За свого життя ОСОБА_3 заповіту стосовно належного їй майна не складала.

3 серпня 2017 року мати позивача ОСОБА_3 померла. Після її смерті позивач, як спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, фактично прийняв спадщину, так як проживав разом з своєю матірю на день її смерті, поховав її, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але, нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по причині відсутності в нього оригіналу державного акту на право приватної власності на землю, який спадкодавцем ще за її життя було втрачено.

Застосовані позивачем заходи щодо розшуку втраченого державного акту на право приватної власності на землю позитивних результатів не дали.

Вказані вище обставини позбавили позивача права на спадкове майно, з приводу чого він змушений звернутися до суду з позовом, надав суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просить розглянути справу без його участі.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення заявлених вимог, просить розглянути справу за його відсутності у відповідності з вимогами законодавства України.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що бабі позивача ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 007443, виданого на підставі розпорядження Балтської районної державної адміністрації Одеської області від 14 серпня 2002 року № 173/А-2002, належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,45 га, розташована на території Бедзарівської сільської ради Балтського району Одеської області, масив № 10, ділянка № 41, після смерті ОСОБА_4, померлої 20 грудня 2012 року, спадщину, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла її дочка (мати позивача) ОСОБА_3, так як проживала разом з матірю на день її смерті, поховала її, але, за свого життя вона встановленим порядком не зареєструвала право власності на успадковану нею після смерті своєї матері земельну ділянку, за свого життя ОСОБА_3 заповіту стосовно належного їй майна не складала, після смерті ОСОБА_3, померлої 3 серпня 2017 року, спадщину, як спадкоємець першої черги за законом, фактично прийняв її син позивач ОСОБА_2, крім нього інших спадкоємців першої черги за законом, які б претендували на спадщину, судом не встановлено, який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але, по причині відсутності в нього оригіналу державного акту на право приватної власності на землю, який було втрачено спадкодавцем ще за її життя, нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про нотаріат» отримати новий державний акт на право власності на земельну ділянку у разі смерті спадкодавця неможливо.

Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1225 ЦК України спадкування права на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. 3 ЦК України у якості засад цивільного законодавства визнано неприпустимість позбавлення права власності, судовий захист цивільного права здійснюється шляхом звернення до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той із подружжя, який його пережив, та батьки, отже, позивач, як син спадкодавця ОСОБА_3, є спадкоємцем першої черги за законом.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, не відмовлявся від спадщини, тому вважається таким, що прийняв її.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом, має законне право володіти, користуватися, розпоряджатися спадковим майном у вигляді земельної ділянки, що підтверджується зібраними в матеріалах справи письмовими доказами, в тому числі ксерокопіями паспорта, свідоцтв про народження, свідоцтв про смерть, державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 007443, інформацією приватного нотаріуса Балтського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 щодо оформлення спадщини № 300/01-16 від 19.02.2018 року, звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки, публікацією оголошення в газеті «Народна трибуна» від 03.03.2018 року № 9 (12303) та ін..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1216, 1218, 1225, 1258, 1261, 1268 ЦК України ст. ст. 10-13, 141, 259, 263 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Балтської міської ради Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті його матері ОСОБА_3, померлої 3 серпня 2017 року, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,45 га, розташовану на території Бендзарівської сільської ради Балтського району Одеської області, масив № 10, ділянка № 41, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 007443, виданого на підставі розпорядження Балтської районної державної адміністрації Одеської області від 14 серпня 2002 року № 173/А-2002, прийняту нею у спадщину після смерті її матері ОСОБА_4, померлої 20 грудня 2012 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області відповідно до ч. 1 п. 15.5) Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

СУДДЯ