Ухвала

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 569/5071/17

провадження № 61-47743ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 квітня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», треті особи: ОСОБА_2, Управління патрульної поліції у місті Луцьк Волинської області, про стягнення страхового відшкодування та пені,

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду, із врахуванням уточнених позовних вимог, до ПрАТ «СК «Провідна», треті особи:

ОСОБА_2, УПП у місті Луцьк Волинської області, про стягнення страхового відшкодування в розмірі 65 569,06 грн та пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірі 15 177,88 грн, а всього

80 746,94 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 05 лютого 2016 року між

ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Провідна» було укладено Договір добровільного комплексного автострахування, згідно умов якого страховими ризиками обраний варіант А (повне КАСКО), що включає в себе: «ДТП», «Стихійні лиха», «Пожежа», «ПДТО», «Викрадення».

20 травня 2016 року у місті Луцьк на проспекті Грушевського, 3 сталася подія, внаслідок якої автомобіль позивача було пошкоджено працівниками департаменту патрульної поліції міста Луцьк у зв'язку з чим 23 травня

2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки його вина у пошкодженні вищевказаного автомобіля відсутня, проте отримав відмову мотивовану тим, що зазначена подія не може бути кваліфікована, як «ПДТО», а також як будь-який інший страховий ризик, передбачений договором.

Вважаючи відмову незаконною, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушеного права та просив суд стягнути на його користь страхове відшкодування в розмірі 65 569,06 грн та пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірі 15 177,88 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 квітня

2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 65 569,06 грн та пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірі 15 177,88 грн, а всього 80 746,94 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «СК «Провідна» оскаржило його в апеляційному порядку.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 02 листопада 2018 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Провідна» задоволено частково.

Рішення Рівненського міського суду від 11 квітня 2018 року змінено, зменшено розмір стягнутого страхового відшкодування з 65 569,06 грн до 57 145,47 грн та розмір пені з 15 177,88 грн до 10 992,12 грн.

В решті рішення Рівненського міського суду від 11 квітня 2018 року залишено без змін.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

30 листопада 2018 року через засоби поштового зв'язку ПрАТ «СК «Провідна» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 квітня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від

02 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 80 746,94 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 176 200,00 грн

(1 762,00 грн х 100).

ПрАТ «СК «Провідна» у касаційній скарзі, керуючись підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, посилається на те, що у касаційній скарзі порушено питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Посилання заявника у касаційній скарзі на пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є безпідставними.

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскаржені судові рішення прийняті у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку про відмову відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 квітня

2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненської філії приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», треті особи: ОСОБА_2, Управління патрульної поліції у місті Луцьк Волинської області, про стягнення страхового відшкодування та пені.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило