Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 607/12654/15-ц

провадження № 61-6537 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І.М.,

учасники справи:

позивач-Товариство з обмеженою відповідальністю «Женева»,
відповідач-ОСОБА_6,
третя особа-Товариство з обмеженою відповідальністю «Даарія Плюс»,
особа, яка не брала участі у справі,-ОСОБА_7,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в складі судді Стельмащука П. Я. від 19 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду Тернопільської області в складі колегії суддів: Ткач О. І., Гірського Б. О., Сташківа Б. І., від 15 січня 2016 року, а також касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в складі судді Стельмащука П. Я. від 19 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду Тернопільської області в складі колегії суддів: Ткач О. І., Гірського Б. О., Сташківа Б. І., від 15 січня 2016 року.

Встановив:

У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Женева» (далі - ТОВ «Женева») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Даарія Плюс» (далі - ТОВ «Даарія Плюс»), про визнання права власності на нерухоме майно, витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги ТОВ «Женева» мотивувало тим, що ТОВ «Даарія Плюс» незаконно набуло у власність нерухоме майно позивача у вигляді подарункового магазину в АДРЕСА_1, що підтверджується постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03 вересня 2014 року в справі № 921/329/14-г/17.

На підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2015 року ТОВ «Даарія Плюс» незаконно продало вказане спірне нерухоме майно ОСОБА_6, оскільки продавець за цим договором розпорядився спірним майном поза волею його власника.

ТОВ «Женева» вважає, що подарунковий магазин в АДРЕСА_1 має бути витребуваний з володіння ОСОБА_6 на користь позивача з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а оскільки право власності позивача на спірне нерухоме майно не визнається відповідачем і третьою особою у справі, то таке право має бути визнано в судовому порядку на підставі статті 392 ЦК України.

На підставі наведеного ТОВ «Женева» просило суд витребувати від ОСОБА_6 на користь ТОВ «Женева» приміщення подарункового магазину площею 124 кв. м в АДРЕСА_1, визнати за ТОВ «Женева» право власності на це нерухоме майно.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2015 року позов задоволено. Витребувано від ОСОБА_6 на користь ТОВ «Женева» приміщення подарункового магазину площею 124 кв. м в АДРЕСА_1. Визнати за ТОВ «Женева» право власності на спірне нерухоме майно. Стягнуто з відповідача на користь позивача 4 019 грн 40 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем належним чином доведено і обґрунтовано підстави позову про належність ТОВ «Женева» на праві власності приміщення подарункового магазину площею 124 кв. м в АДРЕСА_1, незаконне набуття ТОВ «Даарія Плюс» права власності на це майно, незаконний продаж цього майна ОСОБА_6, а також наявність підстав для застосування правових механізмів статей 388, 392 ЦК України до спірних правовідносин.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 15 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволених позовних вимог про визнання за ТОВ «Женева» права власності на спірне приміщення подарункового магазину площею 124 кв. м в АДРЕСА_1 і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильних по суті та обґрунтованих висновків про необхідність задоволення вимог віндикаційного позову ТОВ «Женева» щодо витребування спірного нерухомого майна на користь власника, однак суд припустився помилки, задовольняючи позовні вимоги негаторного позову щодо визнання за позивачем права власності на спірне майно, оскільки негатроні та віндикаційні позовні вимоги є взаємовиключними.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 15 січня 2016 року в частині задоволених позовних вимог і ухвалити у справі нове рішення суду про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Касаційна скарга ОСОБА_6 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тій обставині, що спірне нерухоме майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, і тому не може бути витребувано від добросовісного набувача ОСОБА_6 на користь позивача відповідно до частини другої статті 388 ЦК України. Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про відсутність у продавця (приватне підприємство «Комфорт») права на продаж спірного нерухомого майна на користь ОСОБА_6, тому частина перша статті 388 ЦК України в цьому випадку не застосовується. Ще суди попередніх інстанцій не залучили до участі у справі приватне підприємство «Комфорт» (далі - ПП «Комфорт») як іпотекодержателя та продавця спірної нерухомості.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2016 року, крім іншого, відкрито касаційне провадження у справі, роз'яснено сторонам право на подання заперечень на касаційну скаргу, зупинено виконання ухвалених у справі рішень судів першої та апеляційної інстанцій до закінчення касаційного провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення та виклику учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 07 листопада 2007 року № 1702 визнано право власності за ТОВ «Женева» на приміщення подарункового магазину за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 124,0 кв. м.

29 квітня 2008 року між позичальником закритим акціонерним товариством «Діадема» (далі - ЗАТ «Діадема») та кредитором закритим акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (далі - ЗАТ «ПроКредит Банк») укладено рамкову угоду № 373, за якою кредитор ЗАТ «ПроКредит Банк» зобов'язувався здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування, а також договір про надання траншу.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ЗАТ «Діадема» між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ТОВ «Женева» 29 квітня 2008 року укладено договір іпотеки №3373-Д101, за умовами якого іпотекодавцем в іпотеку передано приміщення подарункового магазину загальною площею 124,0 кв. м, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1. У зв'язку з оформленням у 2013 році права власності на вказане приміщення за ТОВ «Даарія Плюс», внесено відповідні зміни, як в іпотечний договір, так і в Єдиний реєстр обтяжень стосовно особи іпотекодавця.

Рішенням Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2013 року в справі №200/2991/13-ц, ТОВ «Женева» позбавлено права власності на спірне приміщення та визнано право власності на вказане приміщення за ОСОБА_7, яке стало підставою для внесення змін в Державний реєстр прав.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року в справі № 200/2991/13 скасовано вищевказане рішення в частині позбавлення ТОВ «Женева» права власності та визнання за ОСОБА_7 права власності на вказане приміщення.

Згідно з актом приймання-передачі майна від 01 липня 2013 року ОСОБА_7 передав вказане приміщення в статутний фонд ТОВ «Даарія Плюс» і реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції 20 листопада 2013 року за № 13128002 видано ТОВ «Даарія Плюс» свідоцтво про право власності і зареєстровано право власності в Державному реєстрі прав за № 13146611.

Дані записи в Державному реєстрі прав існують і на час розгляду справи.

Постановою Господарського суду м. Києва 21 листопада 2013 року в справі №5011-43/12756-2012 ТОВ «Женева» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора.

В процесі розшуку майна банкрута для сформування ліквідаційної маси, ліквідатором з'ясовано про неправомірне вибуття із власності ТОВ «Женева» приміщення подарункового магазину на АДРЕСА_1, та ініційовано звернення з позовами до судів.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03 вересня 2014 року в справі № 921/329/14-г/17, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 28 жовтня 2014 року, витребувано у ТОВ «Даарія Плюс» приміщення подарункового магазину, розташованого на АДРЕСА_1 та повернуто майно у володіння ТОВ «Женева», зазначено, що укладений договір іпотеки є чинним.

01 жовтня 2014 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ПП «Комфорт» укладений договір відступлення права вимоги, зокрема, за договором іпотеки №3373-Д101 від 29 квітня 2008 року.

30 травня 2015 року між ПП «Комфорт», як іпотекодержателем і продавцем, в особі ОСОБА_8, та представником ОСОБА_6, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу приміщення подарункового магазину, загальною площею - 124,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 який посвідчено в той же день приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. за реєстром № 4509.

В тексті договору зазначено, що відчуження спірного приміщення проводилось в порядку реалізації іпотечного майна згідно застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом продажу майна від свого імені, яке міститься в договорі іпотеки. Крім цього, з пункту 5.7 вказаного договору вбачається, що саме ТОВ «Даарія Плюс» надало згоду на укладення вказаного договору.

Нотаріусом засвідчено, що нею перевірено належність ТОВ Даарія Плюс» приміщення подарункового магазину. В 16:13 год. нотаріусом було зареєстровано вищезазначене нерухому майно в Державному реєстрі речових прав.

Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Женева» посилалося на те, що спірне майно набуто ОСОБА_6 з незаконних підстав, а тому підлягає витребуванню.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині витребування спірного майна від ОСОБА_6 на користь ТОВ «Женева» апеляційний суд не звернув уваги на те, що у договорі іпотеки від 29 квітня 2008 року укладеного між ТОВ «Женева» та публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» у пункті 7.1.2 зазначено про те, що сторони домовилися про те, що іпотекодержатель у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки вправі на власний вибір задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із статтею 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Оскільки ОСОБА_6 набула право власності на приміщення подарункового магазину площею 124 кв. м в АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2015 року, укладеного між ПП «Комфорт» і відповідачем, та відчуження вказаного майна відбулося в порядку реалізації іпотечного майна згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу майна від свого імені, тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміні рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Вирішуючи спір, суди неправильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносин, а тому оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими, в силу статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У своїй касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, особа, яка не брала участі у розгляді справи, - ОСОБА_7 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 15 січня 2016 року в частині задоволених позовних вимог і ухвалити у справі нове рішення суду про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Касаційна скарга ОСОБА_7 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про часткове задоволення позову, оскільки ними неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначає, що 26 лютого 2012 року ТОВ «Женева» передало у власність ОСОБА_7 приміщення подарункового магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в свою чергу ОСОБА_7 визнав погашенною заборгованість ТОВ «Женева» перед ним у розмірі 2 000 000,00 грн. Оскільки ТОВ «Женева» намагається повернути спірний магазин, та оскаржуваними судовими рішеннями вирішено питання щодо спірного майна, ОСОБА_7 зазначає, що його право порушено, та він позбавлений можливості звернутися до ТОВ «Женева» із вимогою про стягнення кредиторської заборгованості, тому що вказане товариство перебуває у стадії банкрутства.

Установлено, що касаційна скарга подана особою, питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки якої судовими рішеннями не вирішувалося, а ОСОБА_7 не доведено, що оскаржуваними судовими рішеннями порушено його право.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Оскільки із касаційною скаргою звернулася особа, права, свободи, інтереси та (або) обов'язки якої оскаржуваним судовим рішенням не вирішувалися, тому касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_7 у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 396, 400, 409, 412, 416, 419 підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Закрити касаційне провадження у справі № 607/12654/15-ц за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Женева» до ОСОБА_6, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Даарія плюс», про витребування майна та визнання права власності на майно, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 15 січня 2016 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 15 січня 2016 року, скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Женева» до ОСОБА_6, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Даарія Плюс», про визнання права власності на нерухоме майно, витребування майна із чужого незаконного володіння, відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська