Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Миколаїв

справа № 487/4074/16-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Базовкіної Т.М., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лептугою С.С.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

(треті особи - публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський»,

уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб)

про стягнення банківського вкладу

за апеляційною скаргою

представника позивача ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 3 липня 2018 року суддею Біцюком А.В., в приміщенні цього ж суду (повне судове рішення складено 16 липня 2018 року),

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про стягнення банківського вкладу. Треті особи - публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» (далі - банк «Михайлівський»), уповноважена особа Фонду.

Позивач зазначав, що 23 травня 2016 року між ним та банком «Михайлівський» укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 980-067-000250924, за умовами якого він надав банку 100 390, 94 грн. строком на 14 календарних днів з виплатою 5 % річних на суму вкладу. Цього ж дня, 23 травня 2016 року, Фонд запровадив у банку тимчасову адміністрацію, а 13 липня 2016 року розпочато процедуру ліквідації банку. По закінченню строку дії договору сума вкладу та нараховані відсотки йому не виплачені.

Посилаючись на порушення умов договору та його прав вкладника, ОСОБА_1 просив стягнути з Фонду, який виконує функції банку в період виведення неплатоспроможного банку з ринку та його ліквідації, 100 390, 94 грн. суми вкладу та 2 509, 74 грн. відсотків за період з 23 травня по 23 листопада 2016 року.

Відповідач та треті особи участі в судових засіданнях не приймали, у наданих запереченнях позов не визнали, посилаючись на відсутність правових підстав відповідальності Фонду за виконання банком договірних зобов'язань.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт посилався на ті ж обставини, якими обґрунтовував позов, та вважав порушеним право власності, гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

У відзиві на апеляційну скаргу Фонд посилався на ті ж обставини, якими заперечував позов.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без повідомлення та виклику учасників спору.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23 травня 2016 року між ОСОБА_1 та банком «Михайлівський» укладено договір банківського вкладу № 980-067-000250924 строком на 14 календарних днів з виплатою 5 % річних на суму вкладу, який складає 100 390, 94 грн. (а.с. 6, 7).

На підставі Постанови Правління НБУ №14/БТ від 23 травня 2016 року банк «Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про запровадження в банку тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

На підставі постанови Правління НБУ № 124-рш від 12 липня 2016 року про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку "Михайлівський", виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про початок процедури ліквідації та призначенні уповноважені особи Фонду на ліквідацію банку.

Строки здійснення процедури ліквідації банку «Михайлівський» та повноваження ліквідатора Волкова О.Ю. продовжені до 12 липня 2020 року (рішення виконавчої дирекції Фонду від 21 червня 2018 року №1758).

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452) з дня запровадження тимчасової адміністрації (процедури виведення банку з ринку, що запроваджується стосовно неплатоспроможного банку) призупиняються всі повноваження органів управління та органів контролю банку, і ці повноваження набуває Фонд.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим законом. Фонд є юридичною особою публічного права (частина 1 статті 3 Закону №4452).

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його вкладниками, норми Закону № 4452 є спеціальними, і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Отже, встановлені обставини свідчать про те, що з 23 травня 2016 року Фонд набув статус учасника правовідносин з вкладниками банку «Михайлівський», і ці правовідносини, а відповідно права та обов'язки сторін (банку, Фонду, вкладників), регулюються Законом №4452.

Відповідно до частини 5 статті 36 Закону №4452 під час тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку не здійснюється. Ці обмеження не поширюються, зокрема, на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився.

Водночас Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень (частина 1 статті 26 Закону № 4452).

Право вкладника на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування передбачено частиною 2 статті 26 Закону № 4452.

Повноваження уповноваженої особи Фонду в процедурі відшкодування коштів за вкладами; порядок визначення вкладників, які мають на це право; умови, за яких кошти Фондом не відшкодовуються; порядок розрахунків з вкладниками регламентовані статтями 27,28 Закону № 4452.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що Фонд не замінює сторону договірних зобов'язань, не набуває обов'язків банку «Михайлівський» за договором банківського вкладу, зокрема щодо повернення депозиту (з відсотками) після закінчення строку дії договору, а виконує лише спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, які передбачені Законом № 4452.

Отже, вимоги ОСОБА_1 щодо повернення депозитного вкладу та відсотків до Фонду не мають правових підстав.

Виплата відшкодування коштів вкладникам здійснюється Фондом на підставі затвердженого Загального реєстру вкладників, який формується на підставі Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду вкладників, що складається уповноваженою особою Фонду.

Проте позов ОСОБА_1 не містить вимог до Фонду щодо виконання ним тих обов'язків, які прописані Законом № 4452, а підстави цього позову - фактів порушення Фондом або уповноваженою особою Фонду прав вкладника при складанні Переліку рахунків вкладників, Загального реєстру вкладників, чи порядку розрахунку з вкладниками.

Діючи в межах заявленого позову, суд не дає оцінку права ОСОБА_1 на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру, що передбачено Законом № 4452. До того ж спір в цій площині виходить за межі цивільно-правового.

Отже, основний висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення на Фонд обов'язків за договором банківського вкладу та стягнення депозиту та відсотків, відповідає обставинам справи та вимогам цивільного законодавства.

Доводи апелянта, насамперед, ґрунтуються на положеннях цивільного законодавства щодо зобов'язань, змісту договору банківського вкладу та прав споживачів. Але ці доводи не спростовують висновок суду, що Фонд не є учасником правовідносин, на які посилається апелянт, не несе обов'язків за договором, а його повноваження регулюються лише нормами спеціального законодавства ( закон №4452).

З цих підстав не може вважатись переконливим і посилання апелянта на порушення статті 1 Першого Протоколу Конвенції та практику Європейського Суду, зокрема, рішення від 29 січня 2013 року у справі «Золотас (Zolotas) проти Греції»). По-перше, висновки Європейського Суду у зазначеній справі стосувались інших обставин, а саме банківський вклад заявника тривалий час, близько двадцяти років, не був витребуваний вкладником, внаслідок чого за національним законом без повідомлення вкладника був експропрійований державою, внаслідок чого держава в цій ситуації не виконала свій позитивний обов'язок забезпечувати повернення вкладів, чим порушивши гарантії ст. 1 Першого протоколу. Крім того, порушення державою справедливого балансу «між вимогами загального інтересу громади і імперативами захисту основоположних прав особи», констатоване Судом, не покладає на певні органи держави непритаманних їм функцій.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: Т.М.Базовкіна

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 30 листопада 2018 року.