Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2018 р.

м. Київ

справа № 755/5843/2018

провадження № 2/755/3509/18

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Ламбуцької Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить змінити розмір аліментів стягнених судом на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, які стягуються з платника аліментів ОСОБА_2 згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2015 року, збільшивши щомісячний розмір аліментів до 2 000,00 грн., починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи свої вимоги тим, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 24.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3. Однак відповідач не сплачував присуджені аліменти, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 27 99,25 грн. З моменту ухвалення судом рішення про стягнення аліментів значно мінився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, відповідач є особою працездатного віку, влаштувався на роботу, і його дохід дозволяє сплачувати аліменти у більшій сумі, ніж визначено в рішенні суду від 16.12.2015 року, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

13.06.2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву про зміну розміру аліментів на утримання дитини, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги визнає частково, а саме не заперечує сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200,00 грн. щомісячно, вказуючи на необґрунтованість збільшення аліментів до 2 000,00 грн. щомісячно, однак вважає безпідставними твердження позивача про несплату відповідачем аліментів, а також просить суд при ухваленні рішення урахувати наявність на його утриманні матері похилого віку, наявність у відповідача хронічних хвороб та заборгованості по сплаті за комунальні послуги. (а.с. 23-24)

18.06.2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла відповідь позивача ОСОБА_1 на відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_2, якою позивачем викладено спростування тверджень відповідача щодо зазначених останнім причин неможливості оплати аліментів у заявленому позивачем розмірі. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. (а.с. 32-35)

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що від зареєстрованого 12.12.2007 року шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 12.12.2007 року, актовий запис № 2665, та свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 27.03.2008 року, актовий запис № 834. (а.с.15; 16)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2015 року стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 24.11.2015 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 17-19)

За даними Довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, починаючи з 24.11.2015 року по 02.05.2018 року, державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва нараховано заборгованість ОСОБА_2 по аліментам у розмірі 4 400 грн. (а.с. 38-40), що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості по аліментам та пені за несвоєчасну сплату аліментів, справа № 755/14076/17, судовий розгляд якої триває станом на день ухвалення даного рішення суду. (а.с. 36-38)

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. Сімейного кодексу України, у редакції Закону в редакції Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік», установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Відповідно до ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін по суті позову, суд дійшов про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача щодо збільшення розміру аліментів, стягнутих зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2015 року, до 2 000,00 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною повноліття, - оскільки визначений рішенням суду від 16.12.2015 року розмір аліментів в сумі 1 000,00 грн., станом на день постановлення даного рішення суду не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, з урахуванням законодавчих змін про збільшення мінімального розміру аліментів (Закон України № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року), а також з урахуванням встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

При цьому судом ураховано, що відповідач є особою працездатного віку, працевлаштований (а.с. 30), тому має можливість до виконання свого батьківського обов'язку щодо матеріального утримання власної дитини, яка потребує нового одягу, взуття, лікування, навчання, інших заходів для повного і гармонійного розвитку особистості, та суд критично оцінює твердження відповідача про неможливість сплати ним вказаного розміру аліментів, посилаючись на власні хронічні хвороби (а.с. 28), заборгованість по сплаті за комунальні послуги (а.с. 25, 26) та утримання матері похилого віку, з огляду на відсутність доказів щодо останнього, ураховуючи, що заборгованість по сплаті за комунальні послуги утворилась в квартирі, власниками якої окрім відповідача є ще троє осіб, які також мають нести тягар утримання житла. (а.с. 41-43)

Разом з тим, згідно абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, аліменти в зміненому даним рішенням суду розмірі підлягають стягненню з дня набрання чинності цим рішенням суду.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 уклала з адвокатом Даниловим Ю.В. договір про надання правової допомоги від 19 лютого 2018 року, а також додаткову угоду до цього Договору від 14.04.2018 року, відповідно до умов якого виконавець представляє інтереси замовника у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на тримання дитини. Замовник несе витрати по оплаті обов'язкових платежів та судового збору за подання позовної заяви та можливих інших платежів. Сторони домовили про те, що розмір гонорару за роботу, що буде виконана виконавцем, становить 3 000,00 грн. (а.с. 45; 46)

Згідно акту прийому-передачі наданих послуг до додаткової угоди від 14.04.2018 року, що складено 05.06.2018 року, підписанням цього Акту сторони, що його підписали, засвідчили, що виконавець надав, а замовник прийняв надані послуги, обумовлені в договорі про надання правової допомоги від 19 лютого 2018 року та додатковій угоді від 14.04.2018 року, в повному обсязі. На виконання Додаткової угоди замовник сплатив, а виконавець отримав грошову суму у розмірі 3 000,00 грн., що також підтверджено Довідкою №14-04-18/01 від 14.04.2018 року про отримання адвокатом гонорару у розмірі 3 000,00 грн. готівкою. (а.с.47; 48)

Разом з тим, надавши оцінку наданим позивачам доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача в цій частині, оскільки ані Договором про надання правової допомоги від 19.02.2018 року, ані Додатковою угодою до цього Договору від 14.04.2018 року не визначено, які саме послуги мають бути виконані адвокатом із розрахунку їх вартості, що має бути включено у суму гонорару в 3 000,00 грн., та акт прийому-передачі наданих послуг до додаткової угоди від 14.04.2018 року, що складено 05.06.2018 року, не містить переліку робіт, виконаних адвокатом щодо надання правничої допомоги в межах розгляду даної справи, ураховуючи, що позивач звернулась до суду з даним позовом 13.04.2018 року, а Додаткова угода про надання правничої допомоги у даній справі була укладена лише 14.04.2018 року, що свідчить про відсутність доказів складання даної позовної заяви саме адвокатом Даниловим Ю.В. Крім того, письмову відповідь позивача на відзив відповідача на позовну заяву складено 14.06.2018 року, однак акт виконаних адвокатом робіт складено 05.06.2018 року, що свідчить про відсутність доказів складення письмової відповіді позивача адвокатом Даніловим Ю.М., та позивачем не зазначено, як і відсутні дані в самому Акті виконаних робіт, які саме роботи проведено адвокатом щодо досліджуваного спору, який розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини підлягає до задоволення частині збільшення щомісячного розміру аліментів, стягнутих зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2015 року, до 2 000,00 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною повноліття, в частині стягнення нового розміру аліментів з дня звернення з даною позовною заявою до суду та в частині стягнення витрат на правничу допомогу позов задоволенню не підлягає.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи ціну позову та задоволення позову щодо вимоги майнового характеру, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею під час звернення з даним позовом до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 79, 141, 155, 180-182, 192 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягнені за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2015 року з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши розмір аліментів 2 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що підлягають стягненню з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

В частині позову про стягнення нового розміру аліментів з дня звернення позивача з даним позовом до суду та в частині стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 23 червня 2018 року.

Суддя: В.І. Галаган