Справа № 522/7976/18
Провадження № 2/522/6338/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Смоковій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 управління державної казначейської служби в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

07.05.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів та згідно уточненої позовної заяви від 20.11.2018 року просить визнати дії посадової особи органу державної влади, Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеської області, державного виконавця Праведного М.Ю., згідно яких при здійснені їм своїх повноважень, 08.02.2018 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, їм було зареєстровано публічне обтяження - арешт рухомого майна за № 16707839, на підставі якого було заарештовано все рухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер НОМЕР_1 незаконними; стягнути з Державного бюджету України, через Головне Управління державної казначейської служби України в Одеської області на його користь матеріальну шкоду, завдану незаконними діями посадової особи органу державної влади, Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеської області, державним виконавцем Праведним М.Ю. при здійснені їм своїх службових повноважень у сумі 175000 (сто сімдесят пять тисяч) грн., яка складається з доходу, якій міг би бути ним реально одержаний за звичайних обставин, при продажу належного йому автомобілю марки «TOYOTA COROLLA», реєстраційний номер НОМЕР_2; стягнути з Державного бюджету України, через ОСОБА_2 Управління державної казначейської служби України в Одеської області на його користь моральну шкоду, завдану йому незаконними діями посадової особи органу державної влади, Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеської області, державним виконавцем Праведним М.Ю. при здійснені їм своїх службових повноважень у сумі 25000 (двадцять пять тисяч) гривень.

При цьому посилається на те, що 18 лютого 2017 року, ним був придбаний легковий автомобіль марки «TOYOTA COROLLA», 2007 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2. У лютому 2018 року, у зв'язку с складним матеріальним становищем, він вирішив продати вказаний автомобіль.

21.04.2018 року, він разом з ОСОБА_3, з метою складення договору купівлі-продажу цього автомобілю приїхали у Одеську філію Приватного підприємства «ВТП» «ГЕРМЕС», яке є субєктом господарювання, що здійснює оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами. Там був складений Акт огляду реалізованого транспортного засобу від 21.04.2018 р., Договір комісії від 21.04.2018 р., та Договір купівлі-продажу автомобіля №6718/18/001720 від 21.04.2018 року, після чого ОСОБА_3 передав йому за автомобіль суму грошових коштів у розмірі 175000 грн. Після укладення договору купівлі-продажу, вони приїхали у Територіальний сервісний центр № НОМЕР_4 МВС України у Одеської області, який знаходиться на вул. Ак. Корольова буд. 5, з метою перереєстрації вказаного автомобілю на ОСОБА_3, та отримання на його імя нового свідоцтва про реєстрацію. Але їх було повідомлено, що провести перереєстрацію транспортного засобу не можливо, у звязку з тим, що на нього накладений арешт за його борги. Вказаний арешт був зареєстрований у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 08.02.2018 р., Першим Приморським відділом державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеської області.

Після отримання такої інформації від працівника сервісного центру, ОСОБА_3 категорично відмовився від угоди про покупку автомобілю, та став вимагати повернення йому назад грошових коштів у розмірі 175000 грн. та анулювання складеного договору купівлі-продажу. Договір було анульовано та він повернув ОСОБА_3 грошові кошти.

Ніяких правопорушень, за які на його майно могли би бути накладені які-небудь обтяження він не скоював. У Першому Приморському відділі державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 його повідомили що вказаний арешт на майно накладений державним виконавцем Праведним М.Ю. Арешт накладений за несплату штрафу у розмірі 510 грн., якій повинен бути стягнутий з нього за порушення ПДД України, згідно Постанови про адміністративне порушення серії АР №634765, від 10.09.2017 року, складеної Управлінням патрульної поліції у місті Миколаєві.

Разом з тим з документів виконавчого провадження вбачалося, що вони були складені не відносно нього, а відносно гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, якій мешкає за адресую: АДРЕСА_1 у звязку з чим, він попросив зняти арешт з автомобілю. Проте йому було відмовлено, мотивуючи те тим, що Постанова державного виконавця Праведного М.Ю. про арешт майна боржника від 20.12.2017 року є законною та обґрунтованою.

Вказаними незаконними діями йому було завдано матеріальні збитки (упущена вигода), які складаються з його доходу у вигляді грошової суми у розмірі 175000 грн., яку він міг би реально одержати за звичайних обставин при продажу свого автомобілю ОСОБА_3 Крім того йому була завдана моральна шкода. Внаслідок цієї шкоди, він постійно знаходився в пригніченому стані, випробував дуже сильні душевні хвилювання, страждання, переживання і біль, які позбавляють його сну і спокою. Моральну шкоду він оцінює у сумі в 25000 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача - Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, надав до суду відзив на позовну заяву.

Представник відповідача - ОСОБА_2 управління державної казначейської служби в Одеській області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача - Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобілю марки «TOYOTA COROLLA», 2007 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3

21.04.2018 року, позивач разом з ОСОБА_3, з метою складення договору купівлі-продажу цього автомобілю приїхали у Одеську філію Приватного підприємства «ВТП» «ГЕРМЕС», яке є субєктом господарювання, що здійснює оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами. Там був складений Акт огляду реалізованого транспортного засобу від 21.04.2018 р., Договір комісії від 21.04.2018 р., та Договір купівлі-продажу автомобіля №6718/18/001720 від 21.04.2018 року, після чого ОСОБА_3 передав позивачу за автомобіль суму грошових коштів у розмірі 175000 грн.

Після укладення договору купівлі-продажу, позивач та ОСОБА_3 приїхали у Територіальний сервісний центр № НОМЕР_4 МВС України у Одеської області, який знаходиться на вул. Ак. Корольова буд. 5, з метою перереєстрації вказаного автомобілю на ОСОБА_3, та отримання на його імя нового свідоцтва про реєстрацію. Але їх було повідомлено, що провести перереєстрацію транспортного засобу не можливо, у звязку з тим, що на нього накладений арешт.

Державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 на виконання постанови № АР 634765 від 10.09.2017 року виданої ВАП УПП в м.Одесі було винесено постанову від 17.11.2017 року про відкриття виконавчого провадження за № 55166681.

Згідно вказаної постанови боржником значиться ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

В ході виконання виконавчого провадження за № 55166681, 20.12.2017 року державним виконавцем Праведним М.Ю. було видано Постанову про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно витягу № 54806594 від 08.02.2018 р. про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна постановою про арешт майна боржника 55166681, 08.02.2018 Першим Приморським відділом державної виконавчої служби м.Одеси встановлено заборонену відчуження на все рухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Накладення арешту відбувалось за серією та номером паспорта боржника, які було зазначено у довідці Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 09.12.2017 р.

Згідно акту державного виконавця проведено перевірку відомостей, згідно з даними АІПС „Автомобіль та національної автоматизованої інформаційної системи МВС України, та встановлено, що за боржником по ВП № 55166681 автотранспортні засоби не зареєстровані.

03.05.2018 року старшим державним виконавцем Жорновим П.В. у звязку з фактичним виконанням рішення виконавче провадження № 55166681 було закінчено, арешт з майна ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. знято.

Отже, державним виконавцем здійснювалися дії з примусового виконання постанови № АР 634765, виданої 10.09.2017 року ВАП УПП в м.Одесі, боржником за виконавчим провадженням значився ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, тоді як позивачем по справі є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Всі дії державного виконавця Праведного М.Ю. були вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень і не порушували права та інтереси позивача, жодних документів, які б стосувалися позивача по справі, в тому числі постанов про накладення арешту на майно позивача державним виконавцем не приймалося.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

На виконання п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Як вже зазначалося вище, дії державного виконавця Праведного М.Ю. були правомірні та жодним чином не порушували прав позивача.

Крім того, суд зазначає, що анулювання договору купівлі-продажу № 6718/18/001720 від 21.04.2018 року не призводить до збитків позивача, оскільки предмет договору автомобіль марки «TOYOTA COROLLA», 2007 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2 залишився у власності та володінні позивача.

Таким чином вимоги щодо стягнення з на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 175000 гривень задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків , встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У пункті 5 зазначено, що суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи.

Відсутність хоча б однієї складової виключає обов'язок по відшкодуванню шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доказів, які б підтверджували те, що діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду суду не надано.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись: ст. ст. 76-81, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 1167 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 управління державної казначейської служби в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси.

Повний текст судового рішення складено 04.12.2018 року.

Суддя

29 листопада 2018 року