Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Астахової О.О.

при секретарях: Седик Д.А., Неділько Л.Л., Якименко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом до суду в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості кошти у розмірі 13 645 грн. 06 коп.

Обгрунтовуючи вимоги тим, що з 21.11.2014 року по 08.07.2015 року в Дніпровському районному центрі зайнятості Київського міського центру зайнятості перебула на обліку ОСОБА_1, яка звернувшись з заявою від 21.11.2014 року, просила надати статус безробітного, оскільки не мала постійного або тимчасового заробітку.

Наказом Київського міського центру зайнятості від 27.11.2014 року їй було надано статус безробітного та призначено матеріальну допомогу.

Наказом Київського міського центру зайнятості від 17.12.2014 року №НТ141217 відповідачу скорочено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з приховуванням безробітнім відомостей про працевлаштування на тимчасову роботу.

08.07.2015 року реєстрацію відповідача як безробітного припинено у зв'язку з встановленням факту виконання нею оплачуваної роботи.

Переплата коштів за період з 10.12.2014 року по 31.05.2015 року становить 12066,83 грн. Кошти у сумі 271,11 грн. ОСОБА_1 повернула самостійно. А відтак борг по переплаті за вказаний період складає 11 795,72 грн.

Крім того, в період перебування на обліку відповідач проходила навчання у Вищому професійному училищі №33 за професією "кухар" за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, вартість якого становить 1849,34 грн.

Посилаючись на ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», позивач просить стягнути з відповідача виплачене забезпечення та вартість навчання, оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явилась повторно, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлялась судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

05 лютого 2018 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшли письмові пояснення, зі змісту яких убачається, що вона дійсно з 10.12.2014 року працювала в ТОВ "Новус Україна", про що 12.12.2014 року повідомила Київський міський центр зайнятості та повернула на їх вимогу 271,11 грн. сплаченої позивачем допомоги по безробіттю. Проте, Київський міський центр зайнятості продовжував здійснювати їй нарахування та виплату коштів. З огляду на те, що вказана заборгованість виникла не з вини відповідача, вона просить розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців. Визнає заборгованість що складається із вартості навчання у розмірі 1849,34 грн. та переплати коштів у сумі 11795,72 грн.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 листопада 2014 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного центру зайнятості в м. Києві із заявою, в якій просила зареєструвати її як безробітного, відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначити виплату допомоги по безробіттю у розмірі передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У вказаній заяві ОСОБА_1 зазначила, що не забезпечує себе роботою самостійно, пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не отримує, не є суб'єктом підприємницької діяльності, не отримує заробітку або інших передбачених законодавством доходів, компенсації, а також грошову допомогу по догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду. Не є фермером або членом фермерського господарства, не навчається на денній (очній) формі навчання. (а.с. 3).

Як убачається із Витягу з наказів про прийняття рішення по особі ОСОБА_1, ПК №00030 наказом Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві від 27 листопада 2014 року №НТ141127 ОСОБА_1 надано статус безробітного з 21.11.2014 року та призначено допомогу по безробіттю з 28.11.2014 року. (а.с. 4).

Також, за період перебування ОСОБА_1 на обліку між Дніпровським районним центром зайнятості в м. Києві та ОСОБА_1 було укладено договір № 149 про професійне навчання безробітної від 03.03.2015 року, за умовами якого районний центр зайнятості направляє безробітню до Вищого професійного училища №33 м. Києва для її професійного навчання за професією «кухар», зі строком навчання з 04 березня 2015 року по 04 вересня 2015 року (а.с. 6).

За положеннями ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1, останню прийнято з 10 грудня 2014 року на посаду касира торговельного залу ТОВ "Новус Україна". Звільнено ОСОБА_1 12 грудня 2014 року за власним бажанням (а.с. 37-40).

Відповідач ОСОБА_1 за ІV квартал 2014 року отримала заробітну плату у ТОВ "Новус Україна" за період з 10 грудня 2014 року по 12 грудня 2014 року, що підтверджується результатами звірки від 19.05.2015 року (а.с. 41).

Наказом від 08 липня 2015 року №НТ150708, припинено реєстрацію ОСОБА_1 як безробітньої та виплату їй допомоги по безробіттю з 10.12.2014 року у зв'язку з встановленням факту виконання безробітнім оплачуваної роботи (а.с. 4 зворот).

Наказом Дніпровського районного центру зайнятості від 08.07.2015 року №349 доручено визначити суму незаконно отриманих коштів у період перебування на обліку та направити ОСОБА_1 лист щодо добровільного повернення коштів (а.с. 7).

За даними довідки розрахунку від 09.07.2015 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено допомогу по безробіттю у сумі 12 066,83 грн. Кошти у сумі 271,11 грн. ОСОБА_1 повернула самостійно. Сума коштів, що підлягає поверненню складає 11 795,72 грн. (а.с. 8).

Відповідно до листа Київського міського центру зайнятості від 29.07.2015 року №07-7708, сума коштів яка підлягає поверненню ОСОБА_1, що проходила навчання у Вищому професійному училищі №33 м. Києва за професією «кухар», згідно додаткового договору № 149 від 09.02.2015 року за період з 04.03.2015 р. по 30.06.2015 р. складає 1849,34 грн. (а.с. 9).

06 серпня 2015 року на адресу ОСОБА_1 Дніпровським районним центром зайнятості направлено листа №3985-01/24 з вимогою про повернення коштів у розмірі 13 645,06 грн., якого було отримано адресатом 25.10.2015 року (а.с. 10, 11).

Однак кошти на рахунок Київського міського центру зайнятості ОСОБА_1 сплачені не були.

За положеннями ст. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов'язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно із ч.1,4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За положенням ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки відповідач у встановленому законом порядку своєчасно не подала відомостей до Дніпровського районного центру зайнятості про своє працевлаштування з 10 грудня 2014 року, продовжувала отримувати допомогу по безробіттю за період з 10.12.2014 року по 31.05.2015 року, визнає розмір заборгованості за цей період в повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 11 795,72 грн., виплачені їй в якості допомоги по безробіттю та 1849,34 грн. витрачені на її професійне навчання.

За положенням ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Підставою для розстрочки виконання рішення мають бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, суд враховує матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Звертаючись до суду із проханням здійснити розстрочення судового рішення на 12 місяців відповідач не зазначає обставин, які ускладнюють його виконання або роблять не можливим та не надає відповідних доказів суду, які дають підстави дійти до такого висновку.

З огляду на означене, суд не убачає підстав для розстрочення виконання рішення суду, що не позбавляє відповідача у встановленому ст. 435 ЦПК України порядку звернутись до суду із відповідною обгрунтованою заявою і доказами на їх підтвердження.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 141, 258-259, 265, 268, 284, 289, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 2, 3, 5, 6, 31, 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», суд,-

у х в а л и в :

Позов Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Київського міського центру зайнятості () грошові кошти у розмірі 13 645 (тринадцять тисяч шістсот сорок п'ять) грн. 06 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмір 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Астахова