29 листопада 2018 року , м.Сватове
Сватівський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Осіпенко Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Тиріної В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,
Позивач ОСОБА_1, звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. Комсомольська, буд. №39, що підтверджується копією договору дарування ? частки житлового будинку та копією заповіту на ? частину вищезазначеного житлового будинку. В зазначеному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який є її рідним сином. У 2014 році її син виїхав на територію Російської Федерації, на теперішній час він там проживає та працює, до України з 2014 року ні разу не приїздив, самостійно приїхати та знятися з реєстрації в нього не має можливості. Також зазначає, що реєстрація відповідача у зазначеному будинку, перешкоджає їй в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм майном. Крім того, відповідач на час знаходження на реєстраційному обліку в належному їй будинку оплату комунальних послуг не здійснював, в утриманні будинку участі не приймає, особистих речей в будинку не має і будинком не цікавиться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням вона відповідачу не чинить. Просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, шляхом зняття з реєстраційного обліку.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю та просив його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. (а.с. 25).,
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області. (а.с. 33,36,39).,
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав:
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. Комсомольська (Дружби), буд. №39, що підтверджується копією договору дарування ? частки житлового будинку від 08 жовтня 2010 року, засвідченого приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 1822, копією витягу з Державного реєстру правочинів № 9091388 від 08.10.2010 року, копією витягу про державну реєстрацію прав № 28110928 від 24.11.2010 року, копією заповіту від 10 лютого 2014 року, засвідченого державним нотаріусом Першої Сватівської державної нотаріальної контори Луганської області ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 371, копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36575000 від 10.02.2014 року. (а.с. 6-7,8,9,10,11).,
Відповідно до копії будинкової книги, в житловому будинку, розташованому за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. Комсомольська, буд. №39, з 28.10.2014 року зареєстрований ОСОБА_2. (а.с. 13-14).,
Як вбачається із довідки № 4249 від 02.07.2018 року, виданої Сватівською міською радою, позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та має склад сімї, сина ОСОБА_2. (а.с. 15).,
Відповідно до довідки від 02.07.2018 року, виданої головою квартального комітету ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично за даною адресою не проживає з 30.11.2014 року. (а.с. 16).,
Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 30.09.2018 року, виданим депутатом Сватівської міської ради ОСОБА_8, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, за вказаною адресою починаючи з 30 листопада 2014 року фактично не проживає, що додатково засвідчують сусіди ОСОБА_4, ОСОБА_3 (а.с. 26).,
В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 та є сусідкою позивача ОСОБА_1 Відповідач ОСОБА_2 не проживає в вищезазначеному житловому будинку з 2014 року, в будинку його речей не має, позивач ОСОБА_1 не чинила перешкоди у користуванні житловим будинком відповідачу ОСОБА_2
В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 (Комсомольська), буд. №43 та є сусідкою позивача ОСОБА_1 Між нею та позивачем дружні стосунки, вона часто її відвідує та ходить на гостини. Відповідач ОСОБА_2 є рідним сином позивача ОСОБА_1 У будинку в якому проживає позивач, речей відповідача ОСОБА_2 вона не бачила. Як їй стало відомо зі слів позивача, в 2014 році відповідач переїхав до Російської Федерації та постійно проживає там. ОСОБА_1 ніяким чином не перешкоджала відповідачу користуватися та проживати у зазначеному будинку.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
Згідно абз. 2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012 року встановлено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Судом встановлено, що реєстрація відповідача ОСОБА_2 у житловому будинку, який розташований за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. Комсомольська (Дружба), буд. №39, порушує права позивача як власника, оскільки обмежує право вільно ним користуватися та розпоряджатися.
У суду немає підстав для відмови ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог щодо визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. Комсомольська (Дружби), буд. №39, шляхом зняття з реєстраційного обліку, оскільки у судовому засіданні встановлено, що зазначена особа за цією адресою не проживає більше чотирьох років.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 704,80 грн.
На підставі ст.ст. 319, 321, 346, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 78-80, 141, 258, 268, 280, 352 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим будинком розташованим за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. Дружби (Комсомольська), буд.39, шляхом зняття з реєстраційного обліку.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду з даним позовом, в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Копію заочного рішення направити відповідачу в порядку, передбаченому ст.272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Повний текст рішення складено 07.12.2018 року.

Суддя: Л. М. Осіпенко