Справа № 199/5990/17
(2/199/540/18)
РІШЕННЯ

Іменем України

12.11.2018 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Гасанової М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 товариства комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06.04.2006 року між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», що змінив назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» був укладений Кредитний договір № DNHDGK01430303, згідно з яким ним було отримано кредитні кошти у сумі 25 750 доларів США на термін до 05.04.2021 року із сплатою за користування кредитом відсотків в строки та у порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору кредитні кошти надані на купівлю нерухомості.

За п.п. 1.3. Кредитного Договору забезпеченням виконання Позичальником зобовязань за даним договором виступає іпотека квартири № 273 по прос. Воронцова, б. 75 у місті Дніпропетровську, в житловому будинку А-9 що складається з: 1-коридор, 2- кладова, 3 ванна, 4 туалет, 5 кухня, 6, 7, 8 житлові, І- лоджія, у звязку з чим з метою забезпечення виконання кредитного договору № DNHDGK01430303 від 06.04.2006 року було укладено договір іпотеки № DNHDGK01430303 квартири № 273 по прос. Воронцова, б. 75 у місті Дніпропетровську.

04.02.2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі № 199/10930/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу по кредитному договору №DNHDGK01430303 було ухвалено рішення, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість по кредиту № DNHDGK01430303 від 06.04.2006 року в сумі 17 061,80 доларів США, що у еквіваленті відповідно до курсу НБУ станом на 21.10.2014 року складає 220 950,31 грн., що складається із: заборгованість за кредитом 14 738,44 доларів США.; заборгованість по процентам за користування кредитом 2 185,15 доларів США.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 69,28 доларів СІЛА; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за поговором - 68,93 доларів США, а також судовий збір в розмірі 2 209,50 грн., а всього 223 159 (двісті двадцять три тисячі сто пятдесят девять) гривень 81 копійка.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.11.2015 року рішення Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2015 року було залишено без змін.

04.05.2016 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження по вищезазначеній цивільній справі та постановою від 12.05.2016 року накладено арешт на майно та оголошено заборону на його відчуження.

Позивач зазначає, що незважаючи на стягнення за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 04.02.2015 року по цивільній справі № 199/10930/14-ц за кредитним поговором DNHDGK01430303 від 06.04.2006 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» використав своє право на звернення стягнення у позасудовому порядку, а саме застереження про задоволення вимог іпотекопютекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», обравши перехід до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, 02.12.2016 року на підставі Рішення про державну реєстрацію прав їх обтяжень, індексний номер 32681205, приватним нотаріусом ОСОБА_3 було здійснено запис про право власності 17771487, у звязку з чим власником квартири, яка находиться за адресою: АДРЕСА_1, місто Дніпропетровськ, стало ПАТ КБ «Приватбанк».

Позивач вважає, що оскільки представником ПАТ КБ «Приватбанк» порушено процедуру звернення стягнення на спірне майно, зокрема не виконано вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку», за якою іпотекодержатель повинен був надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення за кредитною угодою, а також не виконані умови п.26 Іпотечного договору від 06.04.2006 року №DNHDGK01430303, за яким визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобовязаний письмово повідомити іпотекодавця.

Також позивач вказав на вимоги п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії якого: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку» та на час дії Закону, задоволення вимог кредиторів шляхом стягнення на предмет іпотеки, переданого громадянами України в забезпечення зобовязань за споживчими кредитами в іноземній валюті можливе виключно лише за їх згодою.

Вважаючи, відсутність згоди на звернення стягнення на іпотечне майно порушенням іпотекодержателем процедури посасудового способу стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на майно, приймаючи до уваги вимоги Закону України «Про мароторій», позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення індексний номер: 32681205 від 02.12.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права власності на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №17771487 про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «Приватбанк», на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги у судовому засіданні підтримала та зазначила, що матеріали реєстраційної справи №101 за адресою: прос. Мануйлівський, б. 75 кв. 273 у місті Дніпропетровськ не містять договір іпотеки від 06.04.2006 року №DNHDGK01430303, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, установчі документи ПАТ КБ «ПриватБанк», документи, що посвідчують повноваження представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на проведення дій, оцінка предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, що в сукупності свідчить про порушення порядку визначеного законодавством щодо проведення реєстрації права власності на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Приймаючи до уваги вимоги ч. З ст. 37 Закону України «Про іпотеку» відповідно до якої Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності; у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобовязаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, представник позивача зазначила, що приватний нотаріус ОСОБА_3 прийняла рішення про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на предмет іпотеки, за умови фактичної відсутності інформації, даних та відомостей про розмір безспірної заборгованості Позичальника та фактичну вартість предмету іпотеки, за якою відбулось задоволення вимог Іпотекодержателя у позасудовому порядку, чим порушила права позивача, а відтак здійснила протиправні дії, тому рішення - індексний номер: 32681205 від 02.12.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права власності на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: проспект Воронцова (прос. Мануйлівський)АДРЕСА_4, м. Дніпропетровськ, Дніпропетровська область, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, підлягає скасуванню. Також представник позивача просила суд, скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №17771487 про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк», на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: проспект Воронцова (прос. Мануйлівський)АДРЕСА_5, м. Дніпропетровськ, Дніпропетровська область.

Представник відповідача ОСОБА_2 товариства комерційний банк «ПриватБанк» у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позов до суду не надходив.

Відповідачка приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову, про що надала відповідну заяву.

Наданими запереченнями на позов відповідачка приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 зазначила, що на підставі поданих документів, відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, від 25.12.2015 року №1127, було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру № 273 в будинку № 75 по прос. Воронцова у місті Дніпропетровську за Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».

Уповноваженим представником ПАТ КБ «ПриватБанк» був наданий договір іпотеки щодо вищевказаного обєкту, відповідно до п.26 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом, зокрема переходу Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобовязаний письмово повідомити Іпотекодавця у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Щодо посилань позивача на вимоги Закону України «Про мароторій», зазначила, що «мораторій» в розумінні Закону відстрочення виконання зобовязання, не є звільненням від його виконання, а тому Закон України №1304-VII не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, зокрема відповідно до вимог ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель обов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. На виконання вищевказаної вимоги Закону було, надано відповідне Повідомлення.

Отже, реєстрацію переходу права власності було вчинено відповідно до

всіх вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на

нерухоме майно та їх обтяжень», що відповідає вимогам нормативно-правових

з актів України, тому просила суд у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вказана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.04.2006 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», що змінив назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» був укладений Кредитний договір № DNHDGK01430303, згідно з яким ним був отримано кредитні кошти у сумі 25 750 доларів США на термін до 05.04.2021 року із сплатою за користування кредитом відсотків в строки та у порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору кредитні кошти надані на купівлю нерухомості.

За п.п. 1.3. Кредитного Договору забезпеченням виконання Позичальником зобовязань за даним договором виступає іпотека квартири № 273 по прос. Воронцова, б. 75 у місті Дніпропетровську, в житловому будинку А-9 що складається з: 1-коридор, 2- кладова, 3 ванна, 4 туалет, 5 кухня, 6, 7, 8 житлові, І- лоджія.

З метою забезпечення виконання кредитного договору № DNHDGK01430303 від 06.04.2006 року був укладений договір іпотеки № DNHDGK01430303 квартири № 273 по прос. Воронцова, б. 75 у місті Дніпропетровську.

Предметом іпотеки згідно п.6 іпотечного договору № DNHDGK01430303 від 06.04.2006 року виступили зазначена вище квартира № 273 по прос. Воронцова, б. 75 у місті Дніпропетровську що належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 06.04.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Пунктом 10 іпотечного договору № DNHDGK01430303 від 06.04.2006 року за домовленістю сторін на момент укладення цього договору предмет іпотеки оцінено в сумі 176 750,00 гривень.

Згідно з п.п.15.7 іпотечного договору № DNHDGK01430303 від 06.04.2006 року з метою іпотечного договору іпотекодержатель у випадках, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, має право одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки.

Підпунктами 15.1. іпотечного договору № DNHDGK01430303 від 06.04.2006 року встановлено, що іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення свої вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п.п.15.7.1.-15.9. іпотечного договору № DNHDGK01430303 від 06.04.2006 року передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється одним з таких способів за вибором Іпотекодержателя: за рішенням суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Згідно з п.26 іпотечного договору іпотечного договору № DNHDGK01430303 від 06.04.2006 року про застереження при задоволенні вимог Іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на Предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобовязаний письмово повідомити Іпотекодавця;

продажу Предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержавтелю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця.

04.02.2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі № 199/10930/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу по кредитному договору №DNHDGK01430303 було ухвалено рішення, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість по кредиту № DNHDGK01430303 від 06.04.2006 року в сумі 17 061,80 доларів США, що у еквіваленті відповідно до курсу НБУ станом на 21.10.2014 року складає 220 950,31 грн., що складається з: заборгованість за кредитом 14 738,44 доларів США.; заборгованість по процентам за користування кредитом 2 185,15 доларів США.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 69,28 доларів СІЛА; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за поговором - 68,93 доларів США, а також судовий збір в розмірі 2 209,50 грн., а всього 223 159 (двісті двадцять три тисячі сто пятдесят девять) гривень 81 копійка.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.11.2015 року рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2015 року було залишено без змін.

04.05.2016 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження по вищезазначеній цивільній справі та постановою від 12.05.2016 року накладено арешт на майно та оголошено заборону на його відчуження.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 цього Закону.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заявник, зокрема, іпотекодержатель, - особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки.

Частиною 2 ст.18 вказаного вище Закону встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Відповідно до п.57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення; далі - Порядок) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Пунктом 61 зазначеного Порядку встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Як встановлено судом, банк звернувся до приватного нотаріусу ОСОБА_3 із заявою про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем та рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 32681205 від 02.12.2016 року, 09:51:20, право власності на квартиру №273 по прос. Манулівський у місті Дніпрі було зареєстровано за Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (номер запису про право власності 17771487, дата та час державної реєстрації 25.11.2016 року час 18:23:49), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №95616408.

Із зазначеної Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №95616408 судом встановлено, що держана реєстрація права власності на предмет іпотеки була проведена на підставі наступних документів: іпотечний договір №1981 від 06.04.2006 року, виданого ОСОБА_7 нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_6

Тобто рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки було прийнято державним реєстратором на підставі недостатніх документів, визначених п.61 зазначеного вище Порядку, зокрема відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення; вимога (попередження стосовно ухвалення рішення ПАТ КБ «ПриватБанк») про прийняття предмету іпотеки у свою власність. Наявність передбаченої Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 вимоги-попередження також встановлена умовами п.26 Іпотечного договору № DNHDGK01430303 від 06.04.2006 року.

Поряд з цим, суд вважає, що іншим відповідачем - Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», не було дотримано умов укладеного з позивачем іпотечного договору та вимог Закону України «Про іпотеку» в наступній частині.

Так, позивачем заперечувався взагалі факт наявності письмової вимоги Банку. Будь-яких доказів, які б підтверджували факт її направлення (квитанція, поштовий чек, копія конверту тощо), банком суду не представлено.

Також суд враховує, що положеннями ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Проте, з витребуваних судом матеріалів реєстраційної справи вбачається, що такий висновок (звіт) про оцінку вартості предмету іпотеки на момент реєстрації права власності на нього за банком, останнім державному реєстратору не надавався. Відсутнє посилання на нього і серед документів, на підставі яких проводилась реєстрація права власності.

Вказане також свідчить про недотримання банком вимог ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» при зверненні стягнення на іпотечне майно.

Судом також враховується наявність рішення суду щодо стягнення боргу, при цьому використання позасудового порядку звернення стягнення, судом розцінюється як подвійне притягнення до відповідальності, що є порушенням вимог ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бунти двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Фактичне позбавлення права власності на спірну квартиру, яка є предметом іпотеки, а також наявність у проваджені виконавчої служби виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, забезпеченим договором іпотеки від 06.04.2006 року також свідчить про подвійне стягнення з позивача, що є неправомірним.

Суд приймає до уваги, вимоги п.п.1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого зазначено, що протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає забезпеченням зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується, як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до п. 4 вказаного Закону визначено, що протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм, тому до посилань відповідача ОСОБА_7 нотаріуса Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_3 про властивості мароторію, як до відстрочення виконання зобовязання, що не є звільненням від його виконання та не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, суд ставиться критично, оскільки сама дія Закону України №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» регулює саме питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості до моменту, а сам Закон втрачає чинність при набранні чинності інших нормативно-правових актів у сфері спірних правовідносин.

Аналіз положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті» надає підстави стверджувати, що на час його дії, задоволення вимог кредиторів шляхом стягнення на предмет іпотеки, переданого громадянами України в забезпечення зобовязань за споживчими кредитами в іноземній валюті можливе виключно лише за їх згодою.

Виходячи з сукупного аналізу змісту наведених норм Закону судом встановлено, що правові норми Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню з урахуванням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки позивач повністю підпадає під дію мораторію, за ознаками: квартира №273 в будинку №75, що розташований по проспекту Воронцова, у м. Дніпропетровську, є предметом іпотеки відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку»; передачею в іпотеку квартири №273 в будинку №75, що розташована по проспекту Воронцова, у м. Дніпропетровську забезпечено повернення споживчого кредиту в іноземній валюті; квартира №273 в будинку №75, що розташована по проспекту Воронцова, у м. Дніпропетровську є єдиним місцем постійного проживання позивача; у позивача відсутнє інше нерухоме житлове майно, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру грав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 08.08.2017 року; загальна площа квартири №273 в будинку №75, що розташований по проспекту Воронцова, у м. Дніпропетровську не перевищує 140 кв. м.

За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_6, за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (), зареєстрованого 02.12.2006 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, індексний номер:32681205; скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_7, за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (), зареєстрованого 02.12.2006 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, індексний номер:32681205; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 17771487 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_7, за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» ().

Відповідно до ст.141 ЦПК України стягненню підлягають судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог по 320,00 гривень з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та з приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 612, 1054 ЦК України, ст.ст.33,35,36,37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.2,10,11,19,26,37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, п.п.57,61 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2015 року №1127, ст.ст.2,4,5,10,11,12,76-80,141,158,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 товариства комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, - задовольнити.

Визнати протиправним рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_6, за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (), зареєстрованого 02.12.2006 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, індексний номер:32681205.

Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_7, за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (), зареєстрованого 02.12.2006 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, індексний номер:32681205.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 17771487 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_7, за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» ().

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ()320,00 гривень витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_7 нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 320,00 гривень витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної

інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні

було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи

(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк

обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: