КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 756/5631/14-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/360/2018Головуючий у суді першої інстанції - Тітов М.Ю. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Руденка Руслана Володимировича, подану від його імені та в його інтересах адвокатом Руденком Олександром Володимировичем, який діє на підставі договору, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до Руденка Руслана Володимировича про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року ТОВ «Вердикт Фінанс» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Руденка Р.В. (далі - відповідач), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договром № 2706/0506/64-172 від 17.05.2006 у розмірі 12 232 долари 35 центів США, що за курсом НБУ станом на 06.03.2014 еквівалентно 115 571 грн. 23 коп.

В обґрунтування заявлених вимог вказувало, що у травні 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 2706/0506/64-172, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 доларів США строком до 17.05.2011.

02.02.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступило позивачу свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржників, в тому числі до відповідача. Отже, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку (Т.1, а.с.2-4).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.05.2014 відкрито провадження у справі (Т.1, а.с.32).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.07.2014 відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_5, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07.05.2014 про відкриття провадження у справі, залишено без змін (Т.1, а.с.63).

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.12.2014 позов ТОВ «Вердикт Фінанс» задоволено - стягнуто з відповідача заборгованість у розмірі 115 571 грн. 23 коп. та судові витрати (Т.1, а.с.89,90).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.05.2016 задоволено заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17.12.2014, а справу призначено до розгляду в загальному порядку (Т.1, а.с.120).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18.05.2016 частково задоволено заяву ТОВ «Вердикт Фінанс» про забезпечення позову - накладено арешт на належний на праві власності відповідачу транспортний засіб марки «Мітсубіші», д.н.з. НОМЕР_1 (Т.1, а.с.153).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2016 справу за позовом ТОВ «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості передано на розгляд до Ірпінського міського суду Київської області (Т.1 а.с.160).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25.10.2016 скасовано ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2016, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (Т.1, а.с.206,207).

Також ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.10.2016 залишено без змін ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18.05.2016 про забезпечення позову (Т.1, а.с.209,210).

20.01.2017 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі еквівалентному 18 623 доларам 10 центам США (Т.1, а.с.223-225).

20.01.2017 відповідачем подано заяву про застосування позовної давності (Т.1, а.с.228-230).

Означені заяви прийняті судом в судовому засіданні 20.01.2017 (Т.1, а.с.231).

У судовому засіданні 13.06.2017 судом прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог, згідно з якою позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі еквівалентній 12 232 доларам 35 центам США (Т.2, а.с.12-13, 16,17).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.04.2018 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у сумі 318 367 грн. 70 коп. та 1 155 грн. 71 коп. судових витрат (Т.2, а.с.26-29).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вказує, що суд не дав належну оцінку доказам, що свідчать про пропуск позивачем строку позовної давності та, як наслідок, в порушення вимог закону не застосував наслідки сплину строку позовної давності, про застосування яких заявлено позивачем (Т.2, а.с.36-47).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02.07.2018 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (Т.2, а.с.59-60).

17.07.2018 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому він просить відхилити скаргу та залишити без змін рішення суду першої інстанції (Т.2, а.с. 65-68).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.07.2018 призначено справу до апеляційного розгляду на 09.08.2018 (Т.2, а.с.71).

09.08.2018 в судовому засіданні оголошено перерву до 20.10.2018 (Т.2, а.с.83,84).

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 №297/2018 переведено суддів апеляційного суду міста Києва на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 № 3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03.10.2018 визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Оніщук М.І., судді: Українець Л.Д., Шебуєва В.А. (Т.2, а.с.87).

У зв'язку із зазначеним вищевказана справа ухвалою Київського апеляційного суду від 10.10.2018 прийнята до провадження новоутвореного суду та призначена до розгляду на 28.11.2018 (Т.2, а.с.88-89).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене відповідно до вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог, відхиливши при цьому заяву відповідача про пропуск строку позовної давності, з огляду на її безпідставність.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 17.05.2006 між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 2706/0506/64-172, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 15 000 доларів США зі сплатою процентів за користуванням кредитом у розмірі 14 % терміном до 17.05.2011 (Т.1, а.с.5-8).

Згідно графіку погашення заборгованості (Додаток № 1 до кредитного договору від 17.05.2006) відповідач був зобов'язаний з 01 по 10 число кожного місяця вносити на погашення заборгованості 250 доларів США (Т.1, а.с.9,10).

Відповідач порушив умови договору щодо своєчасного внесення обумовлених сум на погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед банком утворилась заборгованість.

02.02.2012 між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС- Коменрцбанк») та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу № 11, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступило позивачу свої права вимоги заборгованості за кредитним договором № 2706/0506/64-172 від 17.05.2006, укладеним між АКБ «ТАС-Коменрцбанк» та ОСОБА_5 (Т.2, а.с.15-26).

При цьому, згідно витягу з Реєстру заборгованості боржників ПАТ «Сведбанк», за кредитним договором № 2706/0506/64-172 від 17.05.2006, відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» право вимоги заборгованості з ОСОБА_5, яка станом на 02.02.2012 становила 96 510 грн. 39 коп., з яких: 51 624,89 грн. заборгованість по тілу кредиту, 19 219,70 грн. заборгованість по процентам та 25 665,80 пеня (Т.2, а.с.27).

З наведеного вбачається, що на час укладення договору факторингу у відповідача була наявна заборгованість за кредитним договором.

При цьому, банк відступив позивачу право вимоги заборгованості з відповідача саме в національній валюті України на суму 96 510 грн. 39 коп.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до умов Договору кредиту сторони встановили як строк дії договору - до 17.05.2011 (пункт 1.1 Договору кредиту), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - з 01 по 10 число місяця (пункт 3.3. Кредитного договору, графік погашення заборгованості).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Встановлено, що відповідачем порушено умови договору щодо вчасної сплати щомісячних платежів згідно графіку, внаслідок чого, станом на 02.02.2012 (день відступлення права вимоги), виникла заборгованість у розмірі 96 510 грн. 39 коп.

При цьому, слід зазначити, що заперечуючи розмір заборгованості, відповідач власного розрахунку, який би спростовував вказаний розмір заборгованості, не надав.

Отже, пред'явлення позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, відповідає вимогам закону.

Разом з цим, під час розгляду справи відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності, вказуючи що позивачем пропущено визначений законом трирічний строк позовної давності.

Перевіряючи дотримання визначених законом строків позовної давності, слід зазначити наступне.

У відповідності до витягу з Реєстру заборгованості боржників, банк відступив ТОВ «Вердикт Фінанс» право вимоги заборгованості з ОСОБА_5 з 1 024 днями прострочення по кредиту (Т.2, а.с.27).

Звертаючись до суду з даним позовом позивачем не було надано суду відомостей про погашення відповідачем заборгованості, зокрема, даних щодо дати здійснення відповідачем останнього платежу.

Проте, з урахуванням даних наведених у витягу з Реєстру заборгованості боржників від 02.02.2012, зокрема щодо кількості днів прострочення по кредиту (1 024 дні), можна дійти висновку, про те, що відповідач припинив виконувати свої зобов'язання щодо щомісячного погашення кредиту, в тому числі відсотків і комісії, у червні 2009 року (1 024 дні прострочення : 365 днів = 2 роки 8 місяців).

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 цього Кодексу).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно умов Договору кредиту, сплата позичальником заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно з 01 по 10 число місяця відповідно до графіка погашення заборгованості за кредитом, який є невід'ємною частиною цього договору.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом лише 23.04.2014 (Т.1, а.с.2).

Як вже вказувалось вище, за відомостями банку (витяг з реєстру боржників) відповідач станом на 02.02.2012 прострочив виконання зобов'язання на 1024 дні (2 роки і 8 місяців), відтак з червня 2009 року відповідач перестав виконувати зобов'язання з щомісячного повернення кредитних коштів.

Таким чином, на день укладення між банком та позивачем договору відступлення прав вимоги, останньому було відомо, що прострочення по кредиту становить 1 024 дні, тобто 2 роки і 8 місяців, проте до спливу трирічного строку позовної давності (червень 2012), позивач не реалізував своє право на пред'явлення вимоги до позичальника.

Отже, звернувшись до суду з позовом лише 23.04.2014, тобто майже зі спливом п'яти років з моменту не сплати відповідачем чергового платежу, позивачем було пропущено строк позовної давності.

З наведеного вбачається, що висновок суду про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності з огляду на те, що строк виконання зобов'язань за кредитним договором закінчився у травні 2011 року (у день закінчення дії кредитного договору), а позов пред'явлено у квітні 2014 року, не ґрунтується на фактичних обставинах справи та вимогах закону, оскільки, як вже вказувалося вище, в даному випадку, враховуючи визначення сторонами погашення кредиту щомісячними платежами, строк позовної давності слід обраховувати з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, а не з дня закінчення дії кредитного договору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом першої інстанції наслідків спливу строку позовної давності, є обґрунтованими.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції, у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У зв'язку із ухваленням нового судового рішення, підлягають перерозподілу й судові витрати (п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України).

Так, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та, як наслідок, ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений останнім за подання апеляційної скарги у розмірі 1 733,57 грн. (Т.2, а.с.32). Сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції відшкодуванню не підлягає (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 370, 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Руденка Руслана Володимировича, подану від його імені та в його інтересах адвокатом Руденком Олександром Володимировичем, який діє на підставі договору - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Вікентія Хвойки, будинок № 15/15, ідентифікаційний код 36698193) на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 733 (одна тисяча сімсот тридцять три) грн. 57 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 29 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва