Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 392/667/15-ц

провадження № 61-4511 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідач-ОСОБА_7,
третя особа-Реєстраційна служба Маловисківського районного управління юстиції,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області у складі суддів: Суржика М. М., Черненко В. В., Чорнобривець О. С., від 09 червня 2016 року.

Встановив:

В квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа - Реєстраційна служба Маловисківського районного управління юстиції, про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та їх державної реєстрації, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтувала тим, що вона є власником земельних ділянок площею 4,68 га, та площею 4,29 га, що розташовані на тереторії Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Ці земельні ділянки перебувають у користуванні ОСОБА_7 на підставі двох договорів оренди земельних ділянок, укладених між позивачем і відповідачем 05 квітня 2013 року. ОСОБА_6 зазначає, що такі договори оренди вона не підписувала, будь-яких доручень щодо їх підписання іншим особам не надавала, а тому вважає ці договори недійсними.

На підставі наведеного ОСОБА_6 просила суд: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 4,29 га, кадастровий НОМЕР_1, укладений 05 квітня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який зареєстрований 04 листопада 2013 року за № 3217314, та скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 4,68 га, кадастровий НОМЕР_2, укладений 05 квітня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який зареєстрований 04 листопада 2013 року за № 3218945, та скасування його державну реєстрацію; зобов'язати ОСОБА_7 звільнити та повернути шляхом складення акту прийому-передачі їй земельну ділянку кадастровий НОМЕР_1, площею 4,29 га, земельну ділянку кадастровий НОМЕР_2, площею 4,68 га, що розташовані за межами населеного пункту Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області; стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 плату за користування землею за 2013-2015 роки включно в сумі 16 785 грн.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2015 року в позові відмовлено. Стягнуто з позивача на користь Держави 1 075 грн 90 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що твердження ОСОБА_6 про те, що вона не підписувала спірні договори оренди та відповідач безпідставно користується даними земельними ділянками спростовуються наданими для огляду оригіналами договорів оренди.

Крім того, позивач не довів належними доказами, ту обставину, що на договорах оренди підпис виконаний не ОСОБА_6, а тому суд вважав, що відповідач використовує земельні ділянки позивача на законних підставах і в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю підстав позову.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 червня 2016 року рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2015 року скасовано і ухвалено у справі нове рішення суду про часткове задоволення позовних вимог. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, площею 4,29 га, кадастровий НОМЕР_1, укладений 05 квітня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який зареєстрований 04 листопада 2013 року за № 3217314. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, площею 4,68 га, кадастровий НОМЕР_2, укладений 05 квітня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який зареєстрований 04 листопада 2013 року за № 3218945. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 сплачений нею судовий збір в сумі 365 грн 40 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про не доведення позивачем того, що вона не підписувала оспорюваних у цій справі договорів, оскільки суд залишив без уваги посилання позивача, що в рамках кримінального провадження слідчим Маловисківського РВ УМВС України в Кіровоградській області призначена та проведена експертом почеркознавча експертиза, висновки якої свідчать про те, що позивач договори не підписувала.

Відповідно до наданого позивачем експертного висновку проведеного в рамках кримінального провадження судово-почеркознавчої експертизи від 05 березня 2015 року за № 537 (ще до звернення позивача до суду з цим позовом), підписи від імені ОСОБА_6 у графі «Підписи сторін. Орендодавець» на звороті двох договорів оренди землі від 05 квітня 2016 року виконано не самою ОСОБА_6

Апеляційний суд визнав цей доказ належним та допустимим і таким, що підтверджує підстави позову щодо недійсності оспорюваних договорів на підставі положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини другої статті 15 Закону України «Про оренду землі» (далі ЗУ «Про оренду землі»).

Стосовно позовних вимог про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, то апеляційний суд зазначив, що визнання договору недійсним захищає права позивача на вільне володіння та користування земельними ділянками. У випадку порушення її прав вона може звернутись із позовом про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками, тому позов у цій частині є безпідставним.

Позовні вимоги в частині необхідності стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за користування земельними ділянками апеляційний суд визнав безпідставними з посиланням на те, що між сторонами договірні відносини відсутні і це позбавляє позивача права вимагати від відповідача виконання зобов'язань за договорами, які визнано недійсними.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_7 просить скасувати рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 червня 2016 року і залишити в силі рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2015 року, стягнути з позивача на його користь понесені судові витрати, пов'язані з поданням касаційної скарги.

Касаційна скарга ОСОБА_7 обґрунтована тим, що апеляційний суд порушив вимоги статті 303 ЦПК України 2004 року, ухвалюючи рішення суду на підставі висновків почеркознавчої експертизи яка не була предметом дослідження суду першої інстанції, а також апеляційний суд не дослідив належним чином цього доказу, не звернув уваги, що цей доказ є неналежним, що відповідні висновки експертизи не містять інформації щодо предмета доказування у цій справі. Також ОСОБА_7 звертає увагу на те, що встановлені апеляційним судом обставини про непідписання позивачем спірних договорів суперечать висновкам суду про визнання цих договорів недійсними на підставі статей 203, 215 ЦК України, оскільки не може бути визнано недійсним правочин який не вчинено. ОСОБА_7 звертає увагу суду на ту обставину, що між сторонами у справі існують договірні відносини на підставі цих договорів оренди землі та умови цих договорів виконуються, зокрема позивач отримувала орендну плату за землю від відповідача, а тому визнала дійсність цих договорів і їх схвалила, тобто позов є безпідставним.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_7, поданому у серпні 2016 року ОСОБА_6 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заявник просить відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду у справі без змін.

Заперечення ОСОБА_6 на касаційну скаргу ОСОБА_7 мотивоване тим, що судами попередніх інстанцій вирішено спір з дотриманням вимог Закону.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Положеннями статті 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі частини першої статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України, частини другої статті 125 Земельного кодексу України й статті 18 ЗУ «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Судами встановлено, що державна реєстрація спірних договорів оренди землі відбулась.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до роз'яснень які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір.

У разі якщо на виконання неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України).

Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірних договорів оренди землі, вони є укладеними, а отже - оспорюваними та за рішенням суду можуть бути визнані недійсними.

Такі роз'яснення спростовують посилання касаційної скарги на неправильне застосування апеляційним судом положень статей 203, 215 ЦК України при вирішенні цього спору.

За правилами частини другої статті 303 ЦПК України 2004 року апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При розгляді справи та ухваленні рішення у справі суд першої інстанції не досліджував та не надавав оцінки як доказу на підтвердження підстав позову щодо непідписання позивачем оспорюваних договорів оренди землі висновок експерта № 537 судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінального провадження № 0000720, складений 05 квітня 2015 року судовим експертом Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (а. с. 148-150, т. 1).

Оцінку такому доказу обґрунтовано надав суд апеляційної інстанції який визнав цей доказ належним і допустимим у цій справі. При цьому апеляційний суд мотивував у рішенні підстави необхідності врахування такого доказу на стадії апеляційного розгляду справи, зумовлені неналежним виконанням судом першої інстанції вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року. Так, під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем наголошувалося на тому, що в рамках кримінального провадження слідчим Маловисківського РВ УМВС України в Кіровоградській області призначена та проведена експертом почеркознавча експертиза, висновки якої свідчать про те, що позивач спірні договори не підписувала. На аркуші справи 61, том 1, міститися клопотання позивача про зупинення провадження у справі до проведення експертизи в рамках вказаного вище кримінального провадження і суд першої інстанції у задоволенні такого клопотання відмовив.

За таких обставин, апеляційним судом справу вирішено з урахуванням вимог статті 303 ЦПК України 2004 року щодо права і обов'язків суду по дослідженню у справі доказів.

Не заслуговують на увагу посилання касаційної скарги щодо неналежності цієї експертизи як доказу у справі, оскільки відповідач, вважаючи цей доказ неналежним, не був позбавлений процесуального права на спростування підстав позову шляхом подання своїх доказів про безпідставність позову, зокрема висновків експерта про підписання оспорюваних договорів оренди землі її власником ОСОБА_6 Крім того, за правилами статті 400 ЦПК України Верховний Суд не наділений процесуальними повноваженнями на оцінку чи переоцінку зібраних у справі доказів.

Оскільки ні касаційна скарга ні заперечення ОСОБА_6 на касаційну скаргу ОСОБА_7 не містять посилань на незаконність висновків апеляційного суду в частині відмови в позові ОСОБА_6 за вимогами про витребування земельних ділянок та стягнення грошових коштів і позивач ОСОБА_6 вважає рішення апеляційного суду повністю законним і обґрунтованим, то Верховний Суд не має підстав вважати, що апеляційним судом вирішено спір у вказаній частині з порушенням вимог матеріального чи процесуального права.

Відповідно до вимог статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки ухвалено у справі судове рішення суду апеляційної інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права і таке судове рішення є правильним по суті, законним і обґрунтованим, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд касаційної скарги покласти на ОСОБА_7.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська