КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/1018/2018
У Х В А Л А

04 грудня 2018 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Матвієнко Ю.О., Сліпченка О.І., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

09 листопада 2017 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом, де просило стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитом, яка, станом на 14 вересня 2017 року, складає 14 578,78 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1 766,15 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 1 506,89 грн., нарахована пеня -10 135,32 грн., штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг ( фіксована частина ) - 500 грн., штраф ( відсоткова складова ) - 670,42 грн. та судові витрати - 1 600 грн.

Позивач зазначає, що 29 січня 2015 року між сторонами у справі був укладений договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Окрім цього, вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/rules, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Однак, відповідач не виконує належним чином умови укладеного правочину, що спричинило виникнення зазначеної заборгованості.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що за умовами заяви позичальника, яка згідно заяви, разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

А долучений позивачем до матеріалів позовної заяви витяг з умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256, не містить підпису позичальника, а відтак - суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач була ознайомлений саме з цими умовами та правилами надання банківських послуг.

Крім того, суду не надано доказів того, що відповідна картка, передбачена умовами заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку.

При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 14 578,78 грн., враховуючи що згідно анкети-заяви, розмір кредитного ліміту взагалі не визначено, а відповідно до позовної заяви позивачем зазначено про отримання відповідачем кредиту у розмірі 2 500 грн.

Також, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником, а доданий до матеріалів витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить відомостей про тип картки, яка була надана відповідачу, відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення з обраним тарифом кредитування.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 29 січня 2015 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підписали анкету-заяву ( а.с. 7 ).

Ця заява, разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, із якими він ознайомлений, як зазначено у заяві, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг ( там же ).

За умовами правочину, відповідач отримав кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом ( а.с. 4, 5-6, 7, 8, 9-23 ).

Заборгованість відповідача за кредитом, станом на 14 вересня 2017 року складає 14 578,78 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1 766,15 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 1 506,89 грн., нарахована пеня - 10 135,32 грн., штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг ( фіксована частина ) - 500 грн., штраф ( відсоткова складова ) - 670,42 грн. та судові витрати - 1 600 грн., що підтверджуються відповідними розрахунками заборгованості, платіжним дорученням ( а.с. 4-6, 30 ).

При цьому, 09 листопада 2017 року Акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом ( а.с. 1-3 ).

На підтвердження заявлених позовних вимог надало зазначені докази по справі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено за необґрунтованістю заявлених вимог ( а.с. 43-44 ).

Вирішуючи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк», суд другої інстанції не погоджується із висновками місцевого суду щодо відмови у позові і вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, факт виконання позивачем своїх зобов'язань за правочином, підтверджується анкетою-заявою б/н від 29 січня 2015 року, розрахунками заборгованості, згідно яких вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами ( а.с. 4-6, 7 ).

Будь-яких доказів, які б свідчили про неправомірність укладеного між сторонами правочину матеріали справи не містять і відповідач їх не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції та не звернувся до суду про визнання його недійсним.

Також, місцевий суд не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на спростування заборгованості за вказаним правочином і таких не надав відповідач до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач повинен був довести ті обставини, на які б він посилався, як на підставу своїх заперечень.

При цьому, ОСОБА_1 не звільнений від обов'язку доказування за позовом згідно положень ст. 82 ЦПК України.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, укладений між сторонами кредитний договір є правомірним відповідно до положень ст. 204 ЦК України і за положеннями правочину відповідач має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до норм ст.ст. 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України за невиконання умов цього правочину.

Проте, щодо нарахованої позивачем пені у розмірі 10 135,32 грн., яка відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, є неустойкою, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, то з огляду на вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України, де зазначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені ( неустойки ), в даному випадку, до розміру заборгованості за тілом кредиту - 1 766,15 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення щодо відмови у заявлених позовних вимогах.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК Українита названих положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю у зазначеній апеляційним судом частині.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір ( а.с. 30, 82 ) пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1 703,60 ( 6 209,61 : 14 578,78 х ( 1 600 + 1 600 х 150 : 100 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом - 1 766,15 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 1 506,89 грн., пеню - 1 766,15 грн., штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг ( фіксована частина ) - 500 грн., штраф ( відсоткова складова ) - 670,42 грн. та судовий збір у розмірі 1 703,60 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Ю.О. Матвієнко

О.І. Сліпченко