Справа № 754/1572/16 Головуючий в суді І інстанції Клочко І.В.
Провадження № 22ц-824/203/18 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 липня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року представник ТОВ «Порше Мобіліті» звернувся до суду із позовом, в якому просив у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кредитним договором № 50002882 від 01 березня 2012 року у розмірі 165 054 грн. 00 коп. звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки VW, модель Polo A05, кузов № НОМЕР_1, рік випуску 2012, відповідно до договору застави транспортного засобу № 50002882 від 02 березня 2012 року, шляхом його реалізації на публічних торгах.

Позовна заява обґрунтована тим, що 01 березня 2012 року між ним та

ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого він передав позичальнику грошові кошти у розмірі 127 231 грн. 56 коп., що еквівалентно 15 854,40 доларів США, зі змінною процентною ставкою, строком на 60 місяців, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля «Volkswagen Polo», 2012 року випуску. ОСОБА_4 як поручитель зобов'язалася солідарно з позичальником відповідати перед товариством за виконання нею зобов'язання по вказаному договору. 02 березня 2012 року на забезпечення виконання зобов'язання за зазначеним кредитним договором між ним та ОСОБА_3 був укладений договір застави транспортного засобу, за умовами якого позичальник передав товариству у заставу вищевказаний автомобіль, заставною вартістю 159 039 грн 45 коп. 28 лютого 2014 року сторонами кредитного договору були внесені зміни до нього, відповідно до яких товариство надало ОСОБА_3 додаткову суму кредиту у розмірі 35 433 грн. 91 коп., що еквівалентно 3 311,58 доларів США, з цільовим призначенням - сплата страхових платежів.

Посилаючись на те, що відповідачі взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів не виконали, унаслідок чого станом на 05 січня 2016 року виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить 165 054 грн., просив у рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на предмет застави - автомобіль «Volkswagen Polo», 2012 року випуску.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 липня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено.Не погодившись з цим рішенням ТОВ «Порше Мобіліті» подало апеляційну скаргу де просили скасувати його та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2016 року це рішення було залишеного без змін.

Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року вказану ухвалу апеляційного суду скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено наявність у відповідачів заборгованості за кредитним договором, оскільки позивач скористався своїм правом погашення суми заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису, яке відповідачкою ОСОБА_3 було виконано, та що, при вчиненні виконавчого напису, позивач добровільно визначив суму заборгованості у національній валюті, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 березня 2012 року між

ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 127 231 грн. 56 коп., що еквівалентно 15 854, 40 доларів США, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля «VW», модель Polo, кузов № НОМЕР_1.

Сторони також домовились про надання ОСОБА_3 додаткових способів забезпечення виконання зобов'язань за договором у вигляді поруки третіх осіб. Поручителем ОСОБА_3 за договором виступила ОСОБА_4, яка підтвердила ознайомлення з умовами договору, шляхом його підписання.

Згідно з пунктом 1.6 умов кредитування, виконання зобов'язання

ОСОБА_3 за договором забезпечується заставою майна відповідно до укладеного сторонами договору застави автомобіля від 2 березня

2012 року, за яким з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту ОСОБА_3 було передано у заставу автомобіль «VW», модель Polo, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1390 куб. см., рік випуску 2012, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, заставною вартістю 159 039 грн 45 грн.

28 лютого 2014 року між позивачем та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода до кредитного договору, якою останній надано додаткову суму кредиту у розмірі 35 422 грн. 91 коп., що еквівалентно 3 311, 58 доларів США на дату укладання договору з цільовим призначенням - оплата страхових платежів згідно з договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору.

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_3 щодо повернення кредиту позивачем на її адресу та адресу відповідача ОСОБА_4, як поручителя, було направлено вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором (а.с.31-39).

11 жовтня 2014 року за заявою ТОВ «Порше Мобіліті» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А. М. був вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на вищевказаний транспортний засіб. При здійсненні виконавчого напису нотаріусом була визначена сума заборгованості у розмірі 176 614 грн. 67 коп., з яких: 113 017 грн. 68 коп. - сума кредиту; 22 781 грн. 09 коп. - невиплачені чергові платежі; 38 050 грн. 56 коп. - штраф за порушення терміну повернення кредиту; 2 621 грн. 34 коп. - штрафні санкції за вимогами щодо сплати; 144 грн. - витрати, понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості.

26 жовтня 2015 року ОСОБА_3 на виконання виконавчого напису нотаріуса перерахувала кошти у розмірі

176 614 грн. 67 коп., що не заперечується позивачем (а. с. 99).

Звертаючись до суду із позовом ТОВ «Порше Мобіліт» зазначало, що у зв'язку із неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, у нього перед товариством виникла заборгованість, яка станом на 5 січня 2016 року становить 5 472, 32 доларів США - сума кредиту (131 609 грн. 29 коп.),

2 352 грн. 51 коп. - проценти за користування кредитом, 703 грн. 11 коп. - 3% річних, 3 553 грн. 45 коп. - інфляційні втрати, а загальна сума заборгованості становить 165 054 грн.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку і застосовуються у фінансовій звітності підприємств.

Курсова різниця жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Таким чином, позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України, самостійно визначивши спосіб захисту порушеного права, у 2014 році звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, визначивши заборгованість за кредитним договором у національній грошовій валюті України - гривні.

Кредитор, який сам визначив заборгованість у національній грошовій одиниці, погодився з виконавчим написом, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки позивач визначив зобов'язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Саме такого висновку дійшла ВеликаПалата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

Враховуючи, що визначена ТОВ «Порше Мобіліті» сума заборгованості за кредитним договором, та в рахунок якої позивач просить звернути стягнення на предмет застави, виникла у зв'язку з курсовою різницею гривні до долара США між валютою кредитування та валютою погашення заборгованості у період з дня видачі нотаріусом виконавчого напису та до моменту сплати відповідачкою цих коштів, законними та обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті».

Визначений в умовах кредитного договору порядок сплати кредитної заборгованості не може бути підставою для стягнення курсової різниці, оскільки направивши вимогу позичальнику про дострокове повернення кредиту, позивач змінив строк кредитування та відповідно до пункту 3.3 Загальних умов кредитування визначив у національній валюті України суму заборгованості, що підлягає поверненню, при цьому нарахування процентів чи неустойки після закінчення строку кредитування є безпідставним та суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18).

Відсутні також правові підстави для стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за відсутності прострочення виконання грошового зобов'язання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 липня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: