Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 463/2090/15-ц

провадження № 61-5878св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року у складі судді Леньо С. І. та рішення апеляційного суду Львівської області від 07 червня 2016 року у складі суддів: Ніткевича А. В., Тропак О. В., Федоришина А. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 частини першої розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (ПАТ «Державний ощадний банк України») про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 серпня 2013 року між ним та банком укладений договір банківського вкладу № НОМЕР_1 «Депозитний», предметом якого є розміщення на депозитному рахунку банку 3 260 доларів США строком на 13 місяців із процентною ставкою 6,5 % річних. Крім того, 06 серпня 2013 року між ними укладений другий договір банківського вкладу № НОМЕР_2 «Депозитний», предметом якого є розміщення на депозитному рахунку банку 380 євро строком на 13 місяців із процентною ставкою 5,5 % річних. Обидва договори від імені банку укладала завідуюча ТВБВ № 10013/0332 ОСОБА_2 в робочий час у приміщенні банку, в його присутності, після чого такі договори засвідчувались печаткою. Ще до закінчення строку дії договорів він випадково дізнався, що відносно завідуючої відділенням ОСОБА_2 порушено кримінальну справу, в якій його визнано потерпілим. Після звернення до відповідача з вимогою про повернення коштів представник банку листом повідомив, що договірні відносини між ними відсутні та відмовив в задоволенні такої заяви.

Разом з тим, при укладенні договорів сторонами дотримано письмову форму, а відсутність реєстрації договору в системі обліку банку та, відповідно, не зарахування коштів до каси, на що посилався відповідач в своєму листі, не може бути підставою для відмови у поверненні коштів, а є лише констатацією факту невиконання працівниками банку своїх обов'язків і не може спростовувати факт укладення договору. У зв'язку з відмовою в добровільному порядку повернути вклад та нараховані проценти, просив стягнути з відповідача в його користь 3 489 доларів 55 центів США за депозитним договором № НОМЕР_1 від 04 серпня 2013 року за курсом Національного банку України станом на день винесення рішення, яка складається із 3 260 доларів США неповернутого вкладу та 229 доларів 55 центів США неповернутих процентів; а також 402 євро 64 євроценти за депозитним договором № НОМЕР_2 від 06 серпня 2013 року, яка складається із 380 євро неповернутого вкладу та 22 євро 64 євроценти неповернутих процентів. Також просив стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 3 тис. грн.

У червні 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання нікчемними депозитних договорів.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що після проведеної внутрішньої перевірки виявилось, що оспорювані депозитні договори не зареєстровані в системі обліку банку, а кошти за такими договорами до каси банку не вносились. Тобто, договори вкладу є нікчемними, оскільки під час їх укладення не було дотримано письмової форми. Так, підтвердження дотримання письмової форми договору банківського вкладу є, серед іншого квитанція, яка повинна відповідати вимогам чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері банківської діяльності, в такій обов'язково повинні бути присутні відомості про найменування банку, дату здійснення операції, підпис працівника банку, відбиток печатки або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. В заявах на прихід готівки, що пред'явлені відповідачем, такі обов'язкові реквізити відсутні, а саме: невірно зазначено найменування банку, номер рахунку, на який внесено кошти, є відмінним від номера рахунку, вказаного в договорі, відсутній відбиток печатки. Крім цього, за формою та змістом такі заяви не відповідають квитанціям, що затверджені відповідною Інструкцією, а сам договір не відповідає типовій формі договору про вклад, яка затверджена постановою правління АТ «Ощадбанк».

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року первісний позов задоволено частково.Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 402 євро 64 євроценти, що на день ухвалення рішення становить 11 152 грн 33 коп. за договором НОМЕР_2 на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи від 06 серпня 2013 року, укладеним між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10013/0332 та ОСОБА_1 В задоволенні іншої частини вимог за первісним позовом відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. Зустрічний позов задоволено частково. Визнано договір № НОМЕР_1 на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи від 04 серпня 2013 року, укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10013/0332 та ОСОБА_1, нікчемним. В задоволенні іншої частини вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. В той же час, як вбачається із заяви на прихід готівки за договором від 04 серпня 2013 року, незважаючи на наявність в ній відбитку печатки, що сторонами визнається, номер рахунку, на який внесено кошти (НОМЕР_2), відмінний від номера рахунку, зазначеного в договорі (НОМЕР_1). Крім того, у квитанції про підтвердження внесення коштів також має бути зазначено дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»). Датою укладення першого договору - 04 серпня 2013 року - є неділя, тобто вихідний день, однак в заяві на прихід готівки за цим договором відсутні відомості про проведення касової операції в післяопераційний час, що слід розцінювати не інакше, як відсутність в такому документі дати вчинення касової операції. Оскільки за договором від 04 серпня 2013 року заява на прихід готівки через наведені вище недоліки не може вважатись належним підтвердженням внесення грошових коштів, суд приходить до висновку про недотримання сторонами письмової форми при укладенні цього договору, внаслідок чого зустрічний позов в частині визнання його нікчемним підлягає задоволенню, а первісний позов в цій частині відповідно - відхиленню. Інша заява на прихід готівки від 06 серпня 2013 року відповідає згаданим вище вимогам. Зокрема, на такій заяві міститься відбиток печатки, датою вчинення касової операції є робочий день, а номер рахунку, вказаний в заяві, відповідає номеру рахунку, вказаному в договорі. Будь-яких інших ознак недотримання сторонами письмової форми при укладенні цього договору судом не встановлено, внаслідок чого зустрічний позов в частині визнання такого договору нікчемним не підлягає задоволенню. Посилання представника відповідача на інші порушення вимог чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері здійснення банківської діяльності, зокрема на невірне найменування банку на цій заяві та невідповідність такої заяви формі, що затверджена інструкцією, відсутність реєстрації договору в системі обліку банку, слід визнати неспроможними. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати, як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу. Вимогу про стягнення моральної шкоди слід залишити без задоволення, оскільки такий вид відповідальності спірним договором та законом не встановлено, що відповідає приписам статті 611 ЦК.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 07 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ «Державний ощадний банк України» вкладу за договором № НОМЕР_1 від 04 серпня 2013 року та задоволення зустрічних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання договору № НОМЕР_1 на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи від 04 серпня 2013 року нікчемним, стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судового збору.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 3 489 доларів 55 центів США заборгованості за договором № НОМЕР_1 на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи від 04 серпня 2013 року, укладеним між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10013/0332 та ОСОБА_1, що на день ухвалення рішення складає 87 203 грн 85 коп.

У задоволенні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання договору № НОМЕР_1 на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи від 04 серпня 2013 року нікчемним відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що, задовольняючи частково первісні позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ПАТ «Державний ощадний банк України» зобов'язаний повернути позивачу ОСОБА_1 внесену ним суму 402 євро 64 євроценти, що еквівалентно 11 152 грн 33 коп. за договором № НОМЕР_2 на вклад «Депозитний», укладеним 06 серпня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10013/0332 та ОСОБА_1, з цих же підстав відмовив у задоволенні зустрічних вимог у відповідній частині. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні первісної вимоги про стягнення банківського вкладу за договором від 04 серпня 2013 року, місцевий суд необґрунтовано виходив з того, що датою укладення договору є вихідний день, оскільки заява на прихід готівки та сам договір є аналогічними формі договору від 06 серпня 2013 року, які судом пройшли перевірку на відповідність чинного законодавства та за якими в користь позивача ОСОБА_1 стягнуто кошти банківського вкладу. Крім того, не може бути підставою для визнання нікчемним договору те, що заява на прихід готівки не відповідає вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, а описка (помилка) в номері рахунку не може бути підставою, яка б впливала на дійсність правочину. Зважаючи на вказані обставини, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог з одночасним задоволенням таких та скасування з цих підстав рішення в частині часткового задоволення зустрічних позовних вимог та ухваленням нового рішення про відмову в задоволення таких. Відсутність реєстрації договору банківського вкладу і необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від позивача на підставі складеного у письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержання письмової форми договору банківського вкладу, а відтак підстави для задоволення вимог банку відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати судові рішення та задовольнити позов банку, а у позові ОСОБА_1 - відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що, як вбачається із заяви на прихід готівки за договором від 04 серпня 2013 року, незважаючи на наявність в ній відбитку печатки, номер рахунку, на який внесено кошти (НОМЕР_2), відмінний від номера рахунку, зазначеного в договорі (НОМЕР_1). Крім того, у квитанції про підтвердження внесення коштів також має бути зазначено дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»). Датою укладення першого договору - 04 серпня 2013 року - є неділя, тобто вихідний день, однак в заяві на прихід готівки за цим договором відсутні відомості про проведення касової операції в післяопераційний час, що слід розцінювати не інакше, як відсутність в такому документі дати вчинення касової операції. Оскільки за договором від 04 серпня 2013 року заява на прихід готівки через наведені вище недоліки не може вважатись належним підтвердженням внесення грошових коштів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недотримання сторонами письмової форми при укладенні цього договору, внаслідок чого зустрічний позов в частині визнання його нікчемним підлягає задоволенню, а первісний позов в цій частині відповідно - відхиленню. Щодо депозитного вкладу від 06 серпня 2013 року, то суди дійшли висновку про доведення ОСОБА_1 обставин внесення депозиту за вказаним договором, що підтверджував заявою на прихід готівки, проте Інструкцією не передбачено такого платіжного документа, як «заява на прихід готівки». Доказів безготівкового перерахунку коштів за цим договором на рахунок банку матеріали справи не містять.

02 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, 04 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та банком укладений договір банківського вкладу № НОМЕР_1 «Депозитний», предметом якого є розміщення на депозитному рахунку банку 3 260 доларів США строком на 13 місяців із процентною ставкою 6,5 % річних.

На підтвердження факту внесення коштів відповідачу видано заяву на прихід готівки №1230475 від 04 серпня 2013 року.

06 серпня 2013 року між сторонами укладений другий договір банківського вкладу № НОМЕР_2 «Депозитний», предметом якого є розміщення на депозитному рахунку банку 380 євро строком на 13 місяців із процентною ставкою 5,5 % річних.

На підтвердження факту внесення коштів відповідачу видано заяву на прихід готівки № 123047 від 06 серпня 2013 року.

Обидва договори від імені банку укладала завідуюча ТВБВ № 10013/0332 ОСОБА_2

На момент укладення спірних договорів ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Державний ощадний банк України», працювала на посаді завідувача ТВБВ № 10013/0332 територіального відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», розташованого за адресою: м. Львів, вул. Медової Печери, 39, мала повноваження на укладення таких договорів згідно наказу № 440 від 18 червня 2012 рокуфілії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк». 08травня 2014 року вона звільнена із займаної посади.

На даний час в провадженні Личаківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_2 у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, які спричинили тяжкі наслідки, тобто в скоєнні злочинів, передбачених частиною п'ятою статті191, частиною другою 366 КК України.

В кримінальній справіпозивача ОСОБА_1 визнанопотерпілим.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина першої статті 1058 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунка; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174, чинна на момент укладення договорів вкладу) передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада

2003 року № 492(далі - Інструкція № 492) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунка укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Пунктом 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 передбачено, що цією Інструкцією визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп'ютерної техніки з відображенням обов'язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Суди установили, що на момент укладення депозитних вкладів та видачі (підписання) заяв на прихід готівки від 04 серпня 2013 року та від 06 серпня 2013 року завідуюча відділенням ОСОБА_2 була уповноваженою банком особою на вчинення вказаних дій, тому, відповідно, у позивача виникло право вимоги до банку про повернення вкладів за вказаними вище правочинами.

При укладенні депозитних договорів між сторонами додержано письмову форму договору банківського вкладу, надані позивачем заяви на прихід готівки підтверджують внесення ОСОБА_1 коштів до установи банку.

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що документи, якими позивач підтверджує внесення коштів на вклад, не відповідають нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності, враховуючи наступне.

Заяви на прихід готівки від 04 серпня 2013 року та від 06 серпня 2013 року відповідають вимогам вищевказаних нормативно-правових актів, їх зміст свідчить про те, що платник ОСОБА_1 вніс на депозитний рахунок у банку кошти у розмірі 3 260 доларів США та 380 євро. Ці фінансові документи підписані як вкладником, так і уповноваженою особою банку. Таким чином, основні і необхідні реквізити даних документів додержані, а отже, встановлено факт укладення договору банківського вкладу № НОМЕР_1 «Депозитний» від 04 серпня 2013 року та договору банківського вкладу № НОМЕР_2 «Депозитний» від 06 серпня 2013 року.

При цьому апеляційним судом перевірено розмір вкладів та наданий позивачем розрахунок, досліджено обґрунтованість та правильність розрахунку та наявність інших доказів, що їх підтверджують.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» про недотримання письмової форми договорів банківського вкладу, оскільки відсутні передбачені законодавством докази внесення коштів вкладником, у зв'язку з чим спірні договори є нікчемними, є безпідставними та спростовуються встановленими у справі обставинами. Відсутність реєстрації договору і, як наслідок, необлікування на рахунках грошових коштів, залучених від фізичних чи юридичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу при наявності іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми.

Враховуючи вказане, апеляційний суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних вимог банку щодо визнання спірних договорів нікчемними.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року в незміненій при апеляційному розгляді частині та рішенняапеляційного суду Львівської області від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик