Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа №758/9149/15-ц

провадження №61-22836св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року у складі суддів: Панченка М. М., Слюсар Т. А., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, вимоги якого уточнила під час розгляду справи та просила поділити спільне сумісне майно, придбане сторонами у період зареєстрованого шлюбу, шляхом стягнення з відповідача компенсації у вигляді ? вартості від суми, за яку відповідач відчужив, без погодження з нею, спільне майно - гаражний бокс НОМЕР_1 (новий НОМЕР_1), що розташований в автогаражному кооперативі по вул. Нижньоюрківській, №2 у м. Києві, та автомобіля «OРЕL VIVARO» 2002 року випуску.

Позов мотивовано тим, що з 07 жовтня 1993 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Спільне життя з відповідачем не склалось, в зв'язку з чим ОСОБА_3 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу.

За час шлюбу з відповідачем було придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності: автомобіль марки «Opel Vivaro», 2002 року випуску, орієнтовною вартістю 110 000 грн, гаражний бокс розташований в автогаражному кооперативі по вул. Нижньоюрківській, №2 у м. Києві, орієнтовною вартістю 176 000 грн.

В період шлюбу з відповідачем батьки позивача подарували їй гроші в сумі 3 600 доларів США на придбання гаражного боксу, а автомобіль було придбано за 17 000 доларів США за спільно зароблені кошти.

В добровільному порядку питання щодо поділу спільно нажитого з відповідачем майна вирішити не вдалось, у звязку з чим позивач звернулась до суду з позовом та просила в порядку поділу майна визнати за нею право власності на гаражний бокс вартістю 176 000 гривень, а відповідачу в порядку поділу майна виділити автомобіль марки «Opel Vivaro» 2002 року випуску, вартістю 110 000 грн.

Під час розгляду справи, позивач змінила предмет позову, посилаючись на те, що відповідач без її згоди відчужив вказане майно, у зв'язку з чим просила стягнути з нього грошову компенсацію ? частини вартості вказаного майна.

Рішенням Подільського районного суду м. Києві від 16 червня 2016 року у складі судді Богінкевич С. М. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони не дійшли згоди щодо вартості спірного майна, а позивачем не зазначена його вартість станом на час ухвалення рішення.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 62 462,20 грн, а також судові витрати у сумі 1 311,70 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідач, в порушення майнових прав позивача, без її згоди відчужив автомобіль «OРЕL VIVARO», який є спільним майном подружжя. Позивач обрала варіант способу захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної їй частки спільного майна.

Апеляційний суд погодився з визначеною у довідці від 10 листопада 2015 року СПД автотоварознавця ОСОБА_5 ринковою вартістю автомобіля «OРЕL VIVARO» 2002 року випуску, станом на 10 листопада 2015 року у розмірі 5 490 доларів США або 124 924,40 грн, оскільки інших будь-яких об'єктивних доказів вартості спірного автомобіля сторонами не було надано, а відповідачем указана вартість не спростована.

У зв'язку з наведеним, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача ? частини вартості відчуженого автомобіля у розмірі 62 462,20 грн.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що побудова гаражного боксу здійснювалась на підставі інвестиційної угоди, у будівництво якого сторонами внесено в порядку інвестиції 21 853 грн, позивач має право на майнові права на об'єкт інвестування, або відшкодування їй компенсації у розмірі ? частини інвестованих коштів, що складає 10 926,50 грн від всієї суми, внесеної сторонами інвестиції у розмірі 21 853грн.

Разом з тим, таких вимог позивачем не заявлено, а обраний нею спосіб захисту - компенсація їй ? частину ринкової вартості спірного гаражного боксу у сумі 777 133,20 грн, не може бути застосований у даному випадку, оскільки вказане майно фактично не перебувало у власності сторін.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права в частині задоволення позовних вимог про стягнення з нього ? частини вартості реалізованого автомобіля у розмірі 62 462,20 грн просить скасувати ухвалене у справі рішення апеляційного суду у цій частині та залишити в силі рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні даних вимог відмовлено.

Касаційна скарга мотивована тим, що визначення ринкової вартості колісних транспортних засобів проводиться на підставі затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів». Автомобіль на момент його відчуження у 2013 році знаходився у непридатному для експлуатації стані, що прямо впливало на його вартість. Вказані обставини не були враховані при визначенні ринкової вартості спірного автомобіля. При цьому, вказана Методика не містить положень про оформлення результатів досліджень у формі довідки.

Посилаючись на наведене, відповідач вважає, що довідка від 10 листопада 2015 року, на яку посилався апеляційний суд при визначенні ринкової вартості автомобіля, не є належним і допустимим доказом у справі. При ухваленні оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не дотримано вимог процесуального закону щодо оцінки доказів на предмет їх належності і допустимості та не враховано, що позивачем не доведено заявлених нею позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення ? вартості гаражного боксу рішення апеляційного суду сторонами не оскаржується, тому не переглядається у цій частині колегією суддів в касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості.

Позивач не скористалася правом на подання відзиву на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до Верховного Суду не направила.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 1993 року і мають на утриманні доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу, у 2007 році сторонами за спільні кошти у спільну сумісну власність придбано автомобіль «OРЕL VIVARO», 2002 року випуску, який у червні 2013 року був відчужений третій особі, що відповідачем не заперечувалось.

Під час розгляду справи відповідач наполягав на тому, що автомобіль був придбаний за його особисті кошти, а виручені від його продажу кошти були використані на потреби сім`ї, про що позивачу було відомо.

Разом з тим, на підтвердження вказаних доводів відповідачем не надано жодних доказів.

При цьому позивач вказувала на те, що згоди на продаж спільного автомобіля вона відповідачу не надавала і будь-які кошти від продажу автомобіля відповідач їй не передавав і на сімейні потреби ці кошти не використав.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною другою статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

З правового аналізу змісту наведеної норми можна дійти висновку, що при укладенні одним із подружжя договору відчуження об'єкту спільного майна, який виходить за межі дрібного побутового правочину, зокрема, як у даному випадку - відчуження спільного автомобіля, має бути письмова згода другого з подружжя, посвідчена нотаріально.

Під час розгляду справи відповідач не довів суду, що відчуження спільного автомобіля було здійснено за згодою позивача, зокрема за наявності її письмової згоди, а кошти від його реалізації були використані на потреби сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Позивач обрала варіант способу захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної їй частки спільного майна, що узгоджується з положеннями частини другої статті 16 ЦК України.

З довідки від 10 листопада 2015 року СПД автотоварознавця ОСОБА_5 вбачається, що відповідно до «Бюлетеня автотоварознавця» №85 за жовтень 2015 року ринкова вартість автомобіля «OРЕL VIVARO» 2002 року випуску, універсал, об'ємом двигуна 1870 см/куб., станом на 10 листопада 2015 року складає 5 490 доларів США або 124 924,40 грн.

Вказану ринкову вартість автомобіля відповідач під час розгляду справи не спростував жодним належним доказом, іншої вартості не довів.

Встановивши, що відповідач порушив майнові права позивача на належну їй частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, відчужив це майно без згоди останньої та використав кошти на власні потреби, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ці права підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відчужувача належної їй частки від вартості цього автомобіля у розмірі 62 462,20 грн, що відповідає ? частини ринкової вартості цього майна.

Доводи касаційної скарги відповідача цих висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до необхідності переоцінки зібраних у справі доказів та до незгоди з тією оцінкою, з якої суд виходив при задоволенні позовних вимог.

Позивачем було доведено ринкову вартість відчуженого відповідачем без її згоди автомобіля і така вартість останнім не спростована жодним доказом.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів на підставі статті 410 ЦПК України залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення ? частини вартості відчуженого ОСОБА_3 автомобіля - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсації ? частини вартості автомобіля залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В.В.Пророк

І. М. Фаловська