АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/502/17 22-ц/774/1101/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 171/502/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», директор відокремленого підрозділу Криворізької теплової електричної станції АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» Питько Віталій Юрійович, начальник департаменту по керівництву персоналом відокремленого підрозділу Криворізької теплової електричної станції АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» Дегтяр Дмитро Віталійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2018 року, яке ухвалено суддею Семеновою Н.М. о 15 годині 55 хвилин у м Апостолове Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дніпроенерго» (на теперішній час АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», надалі АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО»), директора відокремленого підрозділу Криворізької ТЕС ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (на теперішній час АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО») Питька В.Ю., начальника департаменту по керівництву персоналом відокремленого підрозділу Криворізької ТЕС ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (на теперішній час АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО») Дегтяра Д.В., про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в сумі 100000,00 гривень.

Позов мотивовано тим, що позивач працював у відокремленого підрозділу ДТЕК Криворізька ТЕС ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» (на теперішній час АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО») з 02 липня 2010 року, згідно наказу № 170-к від 13.02.2017 року його було переведено на посаду слюсаря з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів 4 розряду бригади з обслуговування пилосистем дільниці з обслуговування пилосистем та вентиляторів ремонтного персоналу Цеху з технічного обслуговування та підготовки устаткування Служби головного інженера відокремленого підрозділу ДТЕК Криворізька ТЕС ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (на теперішній час АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО»).

Наказом №142-к від 21 березня 2017 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з прогулом.

Вважаючи такі дії відповідача незаконними, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд: визнати наказ №142-к від 21 березня 2017 року незаконним, поновити його на роботі у відокремленому підрозділі ДТЕК Криворізької ТЕС ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (на теперішній час АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО») на посаді слюсаря з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів 4 розряду бригади з обслуговування пилосистем дільниці з обслуговування пилосистем та вентиляторів ремонтного персоналу Цеху з технічного обслуговування та підготовки устаткування Служби головного інженера відокремленого підрозділу ДТЕК Криворізька ТЕС ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (на теперішній час АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО»), стягнути з відокремленого підрозділу ДТЕК Криворізької ТЕС ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (на теперішній час АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО») на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2018 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також не повним з'ясуванням обставин, що мають істотне значення для справи. Зокрема, зазначає, що керівництво підприємства тисне на нього, а його звільнення, це не що інше як помста за його не бажання звільнитись за власним бажанням. Матеріали справи містять відомості про обізнаність керівництва позивача про те, що позивач був відсутній на робочому місці 28.02.2017 році у зв'язку з викликом до суду, проте він був звільнений за прогул. Судом першої інстанції проігноровано те, що в день коли він був відсутній на робочому місці з поважної причини, бо перебував у судовому засіданні, була ожеледиця. Він не маючи, свого транспорту, вимушений був йти пішки з м. Апостолове до м. Зеленодольська, бо того дня в зв'язку з поганими погодними умовами автобуси сполученням Апостолове - Зеленодольськ були відмінені, на підтвердження чого надав довідку. Враховуючи, що його звільнили незаконно просить скасувати наказ про його звільнення, поновити його на роботі та стягнути на свою користь з відповідача - відокремленого підрозділу ДТЕК Криворізької ТЕС ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 80987,165 гривень та стягнути солідарно з відокремленого підрозділу ДТЕК Криворізької ТЕС ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», Питька В.Ю., Дегтяра Д.В. моральну шкоду на свою користь в розмірі 100000,00 гривень.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (на теперішній час АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО»), просить відмовити в задоволені апеляційної скарги позивача, рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважає що обставини викладені в апеляційній скарзі не відповідають дійсності та не підтверджуються матеріалами справи. Посилання позивача щодо невірного формулювання п.1 наказу №142-к від 21 березня 2017 року є помилковим, тому що вказана дата - 21 березня 2017 року є датою останнього робочого дня працівника, тобто дата з якої позивач вважається звільненим. Крім того, представник вважає, що позивач спотворює факти та обставини, зокрема погодних умов, які були в день його відсутності на робочому місці, на підтвердження чого надав довідку про середньодобову температуру повітря у м. Кривому Розі у лютому 2017 року.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» - Нагорну В.С., яка заперечувала проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, просила залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 на підставі наказу № 640-К від 30.06.2010 р. був прийнятий в цех централізованого ремонту № 1 слюсарем по ремонту обладнання котельних та пилопідготовчих цехів 3 розряду на Криворізькій тепловій електричній станції, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.6 ).

14.02.2014 року, згідно з наказом № 170-К, позивача було переведено на посаду слюсаря по ремонту обладнання котельних та пилопідготовчих цехів 4 розряду цеха з технічного обслуговування та підготовки устаткування (а.с.6 - зворот).

Згідно доповідної майстра ЦТО та ПУ ОСОБА_7 від 01.03.2017 року ОСОБА_1 28.02.2017 року на підставі судової повістки з 10.00 год. до 12.00 год. знаходився у Апостолівському районному суді Дніпропетровської області. У період з 13.00 год. до 17.15 год. ОСОБА_1 не вийшов на роботу, чим здійснив прогул. Просить вжити заходів щодо ОСОБА_1 ( а.с. 124).

01 березня 2017 року ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях щодо відсутності на робочому місті більше трьох годин 28 лютого 2017 року пояснив, що в той день знаходився у Апостолівському районному суді Дніпропетровської області та приймав участь у судовому засіданні з 10.00 год. до 12.20 год., оскільки йому було необхідно поставити печатку на судовій повістці, він звернувся до канцелярії суду, яка на той час вже була зачинена на обід, він був вимушений чекати. О 13.20 год. йому поставили печатку на судовій повістці та він пішов на автовокзал на зупинку, виявивши що в нього не має грошей на квиток, він пішов додому пішки, дійшовши до м. Зеленодольську о 17.00 год. (а.с. 123).

06 березня 2017 року на засіданні профспілкового комітету підприємства було прийнято рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за скоєний прогул без поважних причин ( а.с. 81).

На підставі наказу від 21.03.2017 року № 142-К його було звільнено з посади слюсаря з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів 4 розряду бригади з обслуговування пилосистем дільниці з обслуговування пилосистем та вентиляторів ремонтного персоналу Цеху з технічного обслуговування та підготовки устаткування Служби головного інженера відокремленого підрозділу ДТЕК Криворізька ТЕС ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (на теперішній час АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО») за прогул (відсутністю на роботі більше 3 годин протягом робочого дня) без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП (а.с.7).

Під час ознайомлення з наказом 21.03.2017 року ОСОБА_1 зазначив, що «З наказом ознайомлений та не згоден» ( а.с.7).

Відмовляючи ОСОБА_1в позові, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що при звільнені позивача за п.4 ст.40 КЗпП України, відповідач дотримався вимог трудового законодавства.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Як роз'яснено в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України власник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику застосування судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Тобто, підставою для звільнення за прогул є відсутність працівника протягом трьох і більше годин на робочому місці без поважних причин.

Законодавством не зазначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за п.4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і врахувати будь-які докази із числа передбачених ст. 76 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Як вбачається із змісту наказу від 21.03.2017 року № 142-К, позивача ОСОБА_1 звільнено за прогул - відсутністю на роботі більше 3 годин (з13-00 год. до 17-15 год.) протягом робочого дня 28 лютого 2017 року.

Звільняючи ОСОБА_1 за прогул, адміністрація не перевірила обставини відсутності працівника та не встановила причин відсутності позивача на робочому місці.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 28 лютого 2017 року ОСОБА_1 перебував в Апостолівському районному суді Дніпропетровської області та приймав участь у судовому засіданні по справі за його позовом до ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго», Питька В.Ю., Дегтяря Д.В. про визнання незаконним та скасування в частині наказу про не нарахування премії, визнання відомостей викладених в протоколі такими, що не відповідають дійсності (а.с. 104-120, 128).

Згідно відмітки у судовій повістці уповноваженою особи, якою згідно вимог ЦПК України може бути виключно особа, яка безпосередньо приймає участь у судовому засіданні - секретар судового засідання, судовий розпорядник або інша уповноважена Головуючим суддею особа, ОСОБА_1 28 лютого 2017 року перебував в Апостолівському районному суді Дніпропетровської області з 10-00 год. до 12-00 год.

Підпис уповноваженої особи на судовій повістці засвідчено відбитком печатки суду з написом «КАНЦЕЛЯРІЯ» (а.с. 128-129).

Згідно ж даних офіційного сайту «Судова влада України» обідня перерва в Апостолівському районному суді Дніпропетровської області встановлена з 12-00 год. до 12-45 год., що узгоджується з доводами позивача про те, що відмітка на судовій повістці була проставлена після судового засідання, а печатка суду на судовій повістці була проставлена після закінчення обідньої перерви.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 28 лютого 2017 року перебував в Апостолівському районному суді Дніпропетровської області щонайменше до 12 години 45 хвилин.

Враховуючи ж віддаленість міст Апостолове та Зеленодольськ між собою, та з огляду на те, що участь позивача у судовому засіданні була заздалегідь узгоджена із адміністрацією роботодавця (що не заперечується відповідачем), та останнім не ставиться питання щодо причин відсутності позивача на робочому місці 28 лютого 2017 року до 10 години 00 хвилин, колегія суддів дійшла висновку, що, як для прибуття до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з міста Зеленодольська, так і для вибуття із суду до місті Зеленодольська, період часу тривалістю дві години є виправданим, а тому, навіть маючи можливість вибути з міста Апостолове до міста Зеленодольск після 13-00 год., позивач об'єктивно б не встиг прибути на робоче місце до 13-00 год. і відповідачу було достеменно про це відомо.

Згідно довідки ПАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій» від 20 лютого 2018 року, в період часу з 13-00 год. до 17-00 год. на маршруті Апостолово-Зеленодольськ діє маршрут №9119, який 28 лютого 2017 року був відмінений у зв'язку з ожеледицею, тобто доставлення пасажирів за цим рейсом у вказаний період часу не здійснювалося (а.с. 169).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач ОСОБА_1 у період часу з 13-00 год. до 17-00 год. 28 лютого 2017 року з об'єктивних, незалежних від нього обставин, не мав можливості вчасно прибути на робоче місце.

Доводи ж відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що погодні умови 28 лютого 2017 року не перешкоджали автобусному сполученню на маршруті Апостолово-Зеленодольськ не спростовують інформації, викладеної у довідці ПАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій» від 20 лютого 2018 року, оскільки надані відповідачем довідки стосуються температурного режиму, а не даних щодо наявності або ж відсутності ожеледиці на дорогах у цей день.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що між сторонами наявні напружені відносини (28 лютого 2017 року ОСОБА_1 перебував в Апостолівському районному суді Дніпропетровської області та приймав участь у судовому засіданні по справі за його позовом до ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго», Питька В.Ю., Дегтяря Д.В. про визнання незаконним та скасування в частині наказу про не нарахування премії, визнання відомостей викладених в протоколі такими, що не відповідають дійсності), однак, роботодавець, надавши можливість позивачу ОСОБА_1 приймати участь у судовому засіданні 28 лютого 2017 року, не видав наказ про увільнення останнього від роботи, із зазначенням причин відсутності останнього на робочому місці та часу, на який ОСОБА_1 увільнено від роботи, що й призвело до виникнення даної невизначеної ситуації.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку що наказ ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (на теперішній час АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО») № 142-к від 21 березня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 в зв'язку з прогулом за п.4 ст. 40 КзПП України винесений з порушенням норм чинного законодавство, а тому підлягає скасуванню.

Оскільки, звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства, на його користь з відповідача АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, з огляду на наступні обставини.

Так, відповідно до частини першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348).

Згідно довідки АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 становить 44,23 грн. (а.с. 207), та цей розмір не заперечується позивачем, у зв'язку з чим не підлягає доказуванню.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Позивача звільнено з роботи 21 березня 2017 року, тобто з цього часу було порушено його трудові права і поновлюються вони лише судом апеляційної інстанції 26 червня 2018 року, тому саме цей період, тобто з дня наступного за днем звільнення до дня ухвалення судового рішення, і слід визнати вимушеним прогулом.

Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 березня 2017 року по 26 червня 2018 року в сумі 110 619,23 гривень, виходячи з розрахунку: 44,23 грн. (середньогодинна заробітна плата) х 2501 (відпрацьованих годин за час вимушеного прогулу).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Тома проти Люксембургу» (2001), «Надбала проти Польщі» (2000) визнається, що при визнанні звільнення позивача незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані порушенням його гарантованого конституцією права на працю, характеру та способу заподіяння моральної шкоди, враховує також ту обставину, що задоволення позову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є одночасно і частковою компенсацією заподіяної моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 визначив розмір компенсації за моральну шкоду, заподіяну йому незаконним звільненням у розмірі 100 000 грн. Між тим, колегія суддів враховуючи характер неправомірних дій відповідача, доведену позивачем глибину душевних страждань та обставини справи, дотримуючись принципу розумності, виваженості та справедливості, вважає що вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з визначенням її розміру у 1 000 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2018 року- скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (на теперішній час АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО»), директора відокремленого підрозділу Криворізької теплової електричної станції ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (на теперішній час АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО») Питька Віталія Юрійовича, начальника департаменту по керівництву персоналом відокремленого підрозділу Криворізької теплової електричної станції ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (на теперішній час АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО») Дегтяра Дмитра Віталійовича, про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Скасувати наказ № 142-к від 21 березня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 в зв'язку з прогулом за ст. 40 п.4 КзПП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді слюсаря з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів 4 розряду бригади з обслуговування пилосистем дільниці з обслуговування пилосистем та вентиляторів ремонтного персоналу Цеху з технічного обслуговування та підготовки устаткування Служби головного інженера відокремленого підрозділу ДТЕК Криворізька ТЕС АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО»

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогула за період з 22 березня 2017 року по 26 червня 2018 року в розмірі 110 619 (сто десять тисяч шістсот дев'ятнадцять ) гривень 23 ( двадцять три) копійки.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000,00 (одна тисяча) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: