Справа № 535/1427/18
Провадження № 2/535/530/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Якименко Т.О., при секретарі Балала Л.В., розглянувши у підготовчому засіданні в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області про визнання за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 2,61 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області й належала ОСОБА_3, яка померла 02.09.2006 року, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №523915 виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області 12.06.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2122.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив що після смерті його бабусі - ОСОБА_3, яка померла 02.09.2006 року, він є спадкоємцем за заповітом. До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 2,61 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області.

Для належного оформлення своїх спадкових прав, позивач звернувся до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори, однак отримав відмову у видачі на його ім'я свідоцтва про спадщину, у зв'язку з тим, що на запит державного нотаріуса відділом Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області не наданий витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Позивач вважає, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, позбавляє його права як спадкоємця за заповітом отримати у спадщину вказане спадкове майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 селищна рада Полтавської області подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Положеннями ст. 200 ЦПК України визначено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Визнання відповідачем пред'явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задоволити повністю за наступних підстав.

02 вересня 2006 року померла ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-КЕ №051866, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Котелевського районного управління юстиції Полтавської області 02.09.2006 року.

Від імені ОСОБА_3 залишився заповіт, складений нею 08.07.2000 року, посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_4 в якому вона заповіла все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право - своєму онуку - ОСОБА_1.

Відповідно до постанови державного нотаріуса ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про відмову у вчиненні нотаріальних дій №486/02-31 від 30.05.2018 року, заявник ОСОБА_1 дійсно є спадкоємцем за заповітом після померлої 02.09.2006 року, ОСОБА_3

Спадкове майно після смерті ОСОБА_3 складається з земельної ділянки площею 2,61 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області, яка до дня смерті належала їй, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 523915, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області 12.06.2001 року.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 18.09.2018 року встановлено факт, що державний акт серії Р1 № 523915 на право приватної власності на земельну ділянку площею 2,61 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області, який виданий ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області від 12.06.2001 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2122, на ім'я ОСОБА_3, дійсно належить ОСОБА_3, яка померла 02.09.2006 року.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3.

У провадженні ОСОБА_2 державної нотаріальної контори заведена спадкова справа щодо майна померлої 02.09.2006 року, ОСОБА_3, і позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до листа наданого відділом у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області за результатами розгляду нотаріального запиту щодо надання Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, було повідомлено, що земельна ділянка площею площею 2,61 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області й належала ОСОБА_3 до Національної кадастрової системи не занесена, тому потрібно проводити дії з Державної реєстрації земельної ділянки.

Згідно з ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної або комунальної власності або уповноваженої ними особи.

Відповідно до п. 115 постанови КМУ «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 року державна реєстрація земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації за заявою власників.

Інших законодавчих нормативних актів щодо проведення державної реєстрації земельних ділянок на даний час не передбачено, а тому Відділ був позбавлений можливості надати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

У зв'язку з вищевикладеним, державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку, оскільки ним не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 травня 2018 року.

Відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцеві, присвоєння їй кадастрового номера, позбавляє позивачку можливості, як спадкоємця, отримати у спадщину вказане спадкове майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину.

Згідно з п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Згідно з ч.9 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ОСОБА_6 за свого життя отримала у приватну власність земельну ділянку з додержанням відповідно до діючого на той час законодавства документу, що посвідчує право власності на нерухоме майно, а тому відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо даної земельної ділянки не може слугувати підставою для позбавлення позивачки, як його спадкоємиці за законом, права щодо оформлення своїх спадкових прав на цю землю в судовому порядку.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 264-268, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 392 ЦК України, ст. 81 Земельного кодексу України, Законом України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку, задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 2,61 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області й належала ОСОБА_3, яка померла 02.09.2006 року, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №523915 виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області 12.06.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2122

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30-ти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя