Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 219/10989/15-ц

провадження № 61-7069св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2016 року у складі судді Шевченко Л. В. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 16 червня 2016 року у складі суддів: Санікової О. С., Космачевської Т. В., Краснощокової Н. С.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 частини першої розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, мотивуючи вимоги тим, що 27 вересня 2010 року між банком та відповідачем укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 44 929 грн. на купівлю транспортного засобу CHERY KIMOSQR7130S12, 2008 року випуску, колір оранжевий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить відповідачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, який передано в заставу банку на забезпечення виконання зобов'язань за кредитом. Строк користування кредитними коштами встановлено до 27 вересня 2015 року, плата за користування кредитом становить 24,99 % річних. Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 09 листопада 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 22 664 грн 84 коп.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Ідея Банк» просило суд: вилучити у відповідача або в інших осіб, у яких може знаходитись транспортний засіб, що є предметом застави, передати його в управління банку на період до його реалізації; у рахунок погашення кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет застави.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2016 року позов задоволено частково. В рахунок погашення кредитних зобов'язань ОСОБА_1 перед ПАТ «Ідея Банк» у розмірі 22 664 грн 84 коп., із яких: прострочений борг за тілом кредиту 8 348 грн 26 коп., прострочені проценти - 4 153 грн 27 коп., строкові проценти - 163 грн 31 коп. звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль CHERY KIMOSQR7130S12, 2008 року випуску, колір оранжевий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом продажу автомобіля банком будь-якій третій особі покупцю від імені власника, за ціною не нижче ринкової, визначеної субєктом оціночної діяльності, для чого надано ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортнийзасіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які повязані з продажем автомобіля тощо).

В частині вимог ПАТ «Ідея Банк» щодо вилучення у ОСОБА_1 або у інших осіб, у яких може знаходитися транспортний засіб, який є предметом застави, та передачі його позивачу на період до його реалізації відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет застави є обґрунтованими і такими, що узгоджуються з нормами матеріального права. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку в частині вилучення у відповідача або інших осіб, у яких може знаходитися транспортний засіб, який є предметом застави, та передачі його в управління банку на період до його реалізації, суд виходив з того, що звернення стягнення на предмет застави є самостійним способом виконання рішення, а його вилучення у боржника, передача на зберігання (в управління) та реалізація в процесі примусового виконання рішення відноситься до компетенції державного виконавця, який діє в межах своїх повноважень, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», тому у вирішенні цих вимог немає необхідності.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 16 червня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивачем не доведено необхідність зазначення в рішенні суду такого виду забезпечення предмета застави, як його вилучення. Незазначення у рішенні суду про вилучення предмета застави у заставодавця та передачу позивачу до його реалізації не позбавляє позивача як стягувача можливості примусового виконання рішення суду.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Ідея Банк» просить скасувати судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про вилучення у відповідача чи інших осіб предмета застави та передання його в управління позивачу, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що за правилами пункту 3 частини другої статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду, зокрема, зазначаються заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Проте суди вилучення предмета застави трактують не як захід щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження, а виключно як одне із повноважень державного виконавця в процесі виконання рішення про звернення стягнення на предмет застави. Суди незаконно позбавили банк права на забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження. Реалізація банком повноважень щодо вчинення дій, необхідних для здійснення продажу автомобіля, є неможливою без фактичного перебування предмета застави у володінні ПАТ «Ідея Банк», що зумовлює необхідність у задоволенні позовної вимоги про вилучення транспортного засобу.

07 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Суди установили, що 27 вересня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 44 929 грн. на купівлю транспортного засобу CHERY KIMOSQR7130S12, 2008 року випуску, колір оранжевий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить відповідачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, який передано в заставу банку на забезпечення виконання зобов'язань за кредитом. Строк користування кредитними коштами встановлено до 27 вересня 2015 року, плата за користування кредитом становить 24,99 % річних.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 09 листопада 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 22 664 грн 84 коп.

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами частини першої статті 1048 ЦК України(параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У частині першій статті 1049 ЦК Українивстановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК Україниякщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 610 ЦК Українипорушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Застава є способом забезпечення зобов'язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу» ).

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України).

Згідно із пунктом 1 параграфа 3 договору застави заставодержатель має право вилучити предмет застави разом з документами та ключами до нього у заставодавця та/або в третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) - зберігача та/або зняти реєстраційні номери з ТЗ у разі настання будь-якої з обставин, передбачених пунктом 1 параграфа 5 договору, а також управляти ним те зберігати його за рахунок заставодавця та до усунення порушень чи обставин, які стали підставою вилучення предмета застави.

За положеннями пункту 3 частини другої статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду мають зазначатись, зокрема, заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні суду, є одним із заходів примусового виконання цього рішення.

Проте, суди не врахували, що вимоги банку про вилучення предмета застави та передачу в управління на період до його реалізації є саме такими правомірними та необхідними заходами. Незважаючи на те, що в договорі застави передбачені повноваження заставодержателя щодо вилучення у відповідача предмета застави та передачі його в управління банку, для того, щоб державний виконавець під час виконання рішення суду (відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження») вилучив у боржника транспортний засіб та передав його на зберігання стягувачу, про це повинно бути зазначено в рішенні суду.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1136цс17.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що вилучення та передача предмета застави заставодержателю є передбаченим законом примусовим заходом щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження, що вживається на підставі рішення суду на період до його реалізації, якщо такий необхідний. Такий спосіб захисту є ефективним і відповідає правилу статті 5 ЦПК України та природі цивільних відносин, що виникли між сторонами спору.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про вилучення предмета застави та передання його в управління позивачу скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В іншій частині судові рішення, враховуючи межі вимог та доводів касаційної скарги, відповідно до статті 400 ЦПК України Верховним Судом не переглядалися.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити.

Заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 16 червня 2016 рокускасувати в частині вирішення позовних вимог про вилучення предмету застави та передання його в управління публічному акціонерному товариству «Ідея Банк», ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вилучити у ОСОБА_1чи інших осіб автомобіль марки CHERY KIMOSQR7130S12, 2008 року випуску, колір оранжевий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, та передати в управління публічному акціонерному товариству «Ідея Банк» на період до його реалізації.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик