Справа № 203/3267/17
Провадження № 2/0203/188/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2018 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменка С.В.,

при секретарі Пилипенко А.С.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 07 вересня 2017 року звернулось ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» через свого представника ОСОБА_3, з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та відповідачкою було укладений договір, за умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. 15 квітня 2014 року між сторонами було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, у відповідності до якої відповідачка зобовязалась погасити визначену заборгованість. Проте, своїх зобовязань за генеральною угодою позивачка не виконує, має заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку, яка станом на 15 серпня 2017 року становить 33 944,66 грн., яка складається з 11 376,09 грн. заборгованість по тілу кредиту, 6 160,61 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 14 993,62 заборгованість по пені та комісії, 1 414,34 грн. штраф, також позивач просить стягнути з відповідачки судові витрати по справі (а.с. а.с. 3 5).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити в повному обсязі. Вказувала, що анкета-заява подається для здійсненні ідентифікації у банку та підтверджує факт приєднання до умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, які разом із заявою складають договір про надання банківських послуг. Щодо строку позовної давності зазначала, що в 2014 році з відповідачкою було укладено генеральну угоду у відповідності до якої сторони погодили, що строк остаточного погашення заборгованості становить 30 квітня 2016 року, позивач звернувся з позовом до суду в 2017 році, таким чином строк позовної давності не пропущено. Відповідачка здійснювала погашення заборгованості до певного часу, а отже їй добре було відомо і вона розуміла умови договору. При укладенні генеральної угоди було дотримано всі вимоги законодавства.

Представник відповідачки в ході розгляду справи вказував, що генеральна угода містить у собі дві різні угоди щодо двох різних правовідносин, надана позивачем копія анкети-заяви датована 16 квітня 2010 року, тобто незрозуміло, який стосунок вона має до справи за стягненням за генеральною угодою від 15 квітня 2014 року. Позивач не вказав на підставі якого саме розділу генеральної угоди він заявляє позовні вимоги. Позивачем не надано доказів видачі відповідачці платіжної картки та встановлення їй кредитного ліміту. Позивачем не надано доказів руху коштів по рахункам. Зазначав, що генеральна угода не містить оригіналу підпису та відбитку печатки банку, а нанесені за допомогою технічних засобів не є підписанням з боку банку, таким чином генеральна угода та кредитний договір не можуть вважати укладеними. Позивач не надав доказів того, що відповідачка дійсно ознайомлена з Умовами та Правилами банківських послуг (а.с. а.с. 87 91)

Відповідачка в судові засідання не зявилась, про місце, час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, через свого представника та шляхом направлення на її адресу судових повісток, про причини неявки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

10 квітня 2010 року ОСОБА_2 звернулась до позивача із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій виявила намір скористатись послугами банку щодо надання встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. а.с. 8 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписана банком та відповідачем заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в спільно з відповідними Умовами і Правилами становлять договір про надання банківських послуг (а.с. 9).

Відповідно до п. 2.1, п.2.2 інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» затвердженої постановою Правління Національного банку України 12.11.2003за № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 р. за № 1172/8493, банкам забороняється відкривати та вести анонімні (номерні) рахунки. Банки зобов'язані на підставі офіційних документів або засвідчених в установленому законодавством України порядку їх копій ідентифікувати та верифікувати клієнтів - власників рахунків/представників власників рахунків/осіб, які відкривають рахунки на користь третіх осіб у порядку, установленому законодавством України з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та нормативно-правовим актом Національного банку з питань фінансового моніторингу. Рахунок клієнту відкривається лише після його ідентифікації та верифікації банком. Ідентифікація клієнта не є обов'язковою, якщо клієнт уже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований та верифікований відповідно до вимог законодавства України.

Тобто на підставі вказаної анкети-заяви відповідачка пройшла ідентифікацію в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та стала його клієнтом.

15 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт. (надалі генеральна угода) (а.с. а.с. 10 11)

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до змісту ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований не реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачкою не було доведено, що при укладенні генеральної угоди були порушення її права, або вона не усвідомлювала зміст генеральної угоди. Натомість відповідачкою здійснювалось погашення заборгованості за генеральною угодою, що вбачається з виписки по її картковому рахунку, що свідчить про те, що вона погодилась із умовами генеральної угоди. (а.с. 116)

За умовами генеральної угоди сторони узгодили по договору № SAMDN50OTC003450996 від 08 липня 2010 року зменшити розмір заборгованості, який виник з дати надання кредиту, а саме, відсотки на 666,04 грн., комісію на 156,12 грн., пеню на 0,0 грн., штраф 592,18 грн. заборгованість по договору з дати підписання генеральної угоди складає 15 570,86 грн. Кінцева дата остаточного погашення заборгованості по договору 30 квітня 2016 року. (а.с.10-11)

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 15 квітня 2014 року укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_2, вбачається, що у відповідачки перед позивачем наявна заборгованість, яка станом на 15 серпня 2017 року становить 17 536,70 грн., яка складається з 11 376,09 грн. заборгованість по тілу кредиту, 6 160,61 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. (а.с. а.с. 6 7).

Згідно ст. 536 ЦК України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачкою умов договору у звязку з цим суд вважає за можливе в судовому порядку стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість, яка станом на яка станом на 15 серпня 2017 року становить 17 536,70 грн., яка складається з 11 376,09 грн. заборгованість по тілу кредиту, 6 160,61 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 552 Цивільного кодексу України сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Згідно п.2.2 Генеральної угоди згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості зазначених в цій генеральній угоді, умов та правил, більш ніж на 31 день, за зобовязаннями, термін яких не настав, сторони узгодили, що термін повернення кредиту рахується 32-м днем з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушень, вважається простроченою. Позичальник сплачу банку штраф у розмірі 1 414,34 грн. (а.с.10)

У звязку із порушення умов генеральної угоди до ОСОБА_2 була застосована неустойка у вигляді штрафу у розмірі 1 414,34 (а.с.а.с. 6 7, 10)

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В матеріалах справи відсутні докази належного та своєчасного виконання відповідачкою зобовязань по договору, у звязку з цим суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по неустойці в судовому порядку, а саме стягнути з відповідки на користь позивача суму штрафу в розмірі 1 414,34 грн.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, остаточним днем повернення кредиту згідно умов генеральної угоди було 30 квітня 2016 року, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з даним позовом 07 вересня 2017 року, тобто строк позовної давності пропущено не було.

При вирішення питання щодо стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості яка складається з пені та комісії суд виходить із того, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що відповідачем було порушення зобовязання за договором, внаслідок чого йому була застосована неустойка у вигляді пені в розмірі 14 993,62 грн. (а.с.а.с. 6 7).

Разом з тим суд враховує, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф те пеня є різновидами неустойки. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Подібна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Нарахування штрафу та пені здійснено за одне і те саме порушення порушення строків оплати.

Враховуючи вище зазначене в частині вимог про стягнення пені та комісій слід відмови. За цих обставин підстави для вирішення питання щодо застосування строку позовної давності щодо пені відсутні.

Згідно ст. 141 ЦПК України за результатами розгляду сума судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (а.с.1-2), підлягає стягненню з відповідачки пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 509, 526, 527, 536, 599, 610, 634, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 54, 76-77, 82, 141, 158, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитним договором б/н від 15.04.2014 року в розмірі: 18 951 грн. 04 коп., яка складається з: 11 376 грн. 09 коп. заборгованість за кредитом, 6 160 грн. 61 коп. заборгованість за відсотками, 1 414 грн. 34 коп. штраф, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 893 грн. 27 коп., а разом: 19 844 (Девятнадцять тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 31 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду. Строк подання апеляційної скарги 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 15.06.2018.

Суддя С.В. Єдаменко