Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 604/42/16-ц

провадження № 61-21773св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача - Сафір Федір Олегович, Гайда Василь Ігорович, Сокуренко Наталія Вікторівна, Кивелюк ЄвгеніяВікторівна,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 серпня 2016 року у складі судді Сташківа Н. Б. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Жолудько Л. Д., Кузьми Р. М., Костіва О. З.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 08 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 45 тис. дол. США зі сплатою 18 % річних та кінцевим терміном повернення - 08 травня 2013 року. У порушення взятих на себе зобов'язань ОСОБА_5 умов договору не виконала, не повернула кредит та проценти за його користування, внаслідок чого станом на 10 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 120 829,47 дол. США, яка складається із:

33 179,80 дол. США - заборгованості за кредитом, 40 765,45 дол. США - заборгованості за процентами за користування кредитом, 46 884,22 дол. США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 08 жовтня 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_8 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість в сумі 72 488,09 дол. США, що еквівалентно 569 397 грн 32 коп.

Оскільки заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2012 року вже була стягнута кредитна заборгованість у розмірі

72 488,09 дол. США, тому різниця, що підлягає стягненню становить

48 341,38 дол. США.

Крім того, необхідно стягнути із ОСОБА_5 на користь банку 10,92 дол. США - штраф (фіксована частина), а також 2 417,07 дол. США - штраф (процентна складова), а тому сума, що підлягає стягненню становить 50 769,37 дол. США, що еквівалентно 1 162 110 грн 90 коп.

У забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором

08 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки.

Ураховуючи те, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не виконують належним чином умов кредитного договору та договору поруки, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути із відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 769,37 дол. США, що відповідно до курсу Національного банку України еквівалентно 1 162 110 грн 90 коп.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 серпня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, щоПАТ КБ «ПриватБанк» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заборгованості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 50 769, 37 дол. США, що відповідно до курсу Національного банку України еквівалентно 1 162 110 грн 90 коп., зокрема чіткого розрахунку заборгованості відповідачів із урахуванням рішень Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 липня 2010 року, Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2011 року та Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2012 року, що набрали законної сили, періоду, за який вона нарахована.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 серпня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано розрахунку заборгованості за кредитним договором із урахуванням рішень судів попередніх інстанцій, що набрали законної сили, результатів звернення їх до виконання, у тому числі, результату звернення стягнення на предмети застави. ПАТ КБ «ПриватБанк» обмежився лише загальним нарахуванням заборгованості за весь період за мінусом суми, що була стягнута заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 08 жовтня 2012 року. Таким чином, неподання банком належних доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, унеможливило встановлення судом дійсного розміру заборгованості за кредитним договором, яка виникла після ухвалення рішень судами попередніх інстанцій.

У касаційнійскарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк»,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованимий такими, що були ухвалені внаслідок неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи. ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що ОСОБА_5 зобов'язання за кредитним договором

від 08 травня 2008 року належним чином не виконала. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2012 року стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6заборгованість за кредитним договором у розмірі 72 488,09 дол. США, яка утворилась станом на 04 вересня 2012 року. Оскільки рішення суду не було виконано, то сума заборгованості (проценти та пеня) продовжувала нараховуватись, а сума, отримана від реалізації предметів застави за рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області

від 13 липня 2010 року, яким було звернуто стягнення на предмет застави, була недостатня для погашення боргу, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» вважало, що банк правомірно звернувся до суду та просив стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 769,37 дол. США. Таким чином, банком було обґрунтовано вказано, які саме суми заборгованості та з якого розрахунку

(за який період) підлягають стягненню з ОСОБА_5 та ОСОБА_6станом

на 10 грудня 2015 року. Оскільки стягнення коштів у рамках виконавчого провадження за попереднім рішенням суду не здійснювалось, банком правомірно нараховувались відсотки за користування кредитними коштами

за період після 04 вересня 2012 року (дата, станом на яку була стягнута судом заборгованість у 2012 році). ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало про те, що банком було надано до суду достатні докази наявності фактичної заборгованості відповідача станом на 10 грудня 2015 року з урахуванням вже стягнутих сум та

з урахуванням суми погашення внаслідок продажу предметів застави.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами установлено, що 08 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитну угоду, відповідно до умов якої банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 45 тис. дол. США, з кінцевим терміном повернення - 08 травня 2013 року, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити проценти, винагороду у терміни встановлені угодою (а.с. 14-16).

Згідно із пунктом 6.8 кредитної угоди від 08 травня 2008 року терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за цією угодою встановлюються сторонами тривалістю у 5 років (а.с. 16).

З метою забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором

08 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань за указаним кредитним договором в тому розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 липня 2010 року стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти за кредитною угодою від 08 травня

2008 року в сумі 52 810 дол. США, що еквівалентно 421 430 грн 49 коп. У рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою звернуто стягнення на предмети застави, а саме: на автомобіль марки «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення ПАТ КБ «ПриватБанк» договору купівлі-продажу від імені ОСОБА_6 зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах Державної автомобільної інспекції України з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень продавця, необхідних для здійснення такого продажу та на обладнання і форми для виробництва плитки тротуарної (вібро прес СТ-94а - 3 шт., прес-форма «Старе місто» - 4 шт., прес-форма «Бордюр», прес-форма «Цегла фасадна», бетонозмішувач - 5 шт.) шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення ПАТ КБ «ПриватБанк» договору купівлі-продажу

від імені ОСОБА_6

Вищевказане підтверджується виконавчим листом від 06 серпня 2010 року, виданим Підволочиським районним судом Тернопільської області у справі

№ 2-321/10 (а.с. 101).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2011 року скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 30 вересня 2010 року та ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно із ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08 травня 2008 року за період

з 23 січня 2010 року по 18 лютого 2010 року в сумі 896,90 дол. США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 7 121 грн 39 коп. Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5,

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 08 травня 2008 року по 22 січня 2010 року закрито.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 08 жовтня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором

від 08 травня 2008 року в сумі 569 397 грн 32 коп., а також стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь

ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 10 тис. грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 3 219 грн.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

В силу вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходили із того, що банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заборгованості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 50 769, 37 дол. США, що відповідно до курсу Національного банку України еквівалентно 1 162 110 грн

90 коп., зокрема чіткого розрахунку заборгованості відповідачів із урахуванням рішень Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 липня 2010 року, Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2011 року та Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2012 року, що набрали законної сили, періоду, за який вона нарахована.

Посилання касаційної скарги на те, що попередні рішення судів не виконані, сума

від реалізації предметів застави була недостатньою для погашення боргу, тому

ПАТ КБ «ПриватБанк» нараховував проценти та пеню, не підтверджене належними розрахунками та суперечать правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 04 липня 2018 року у справі

№ 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), відповідно до якої за наявності судового рішення, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою

статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 27 жовтня

2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта