Справа № 2-2011/2008
УХВАЛА

26 листопада 2018 року Залізничний районний суд міста Львова

у складі:

головуючого судді Ліуша А.І.

з участю секретаря Трипалюк А.Б.

скаржників ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника оскаржуваної особи ОСОБА_3

боржника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанови державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про закінчення виконавчого провадження та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

скаржник звернулася до суду із скаргою на постанову державного виконавця, покликаючись на те, що лише 01 жовтня 2018 року у телефонній розмові з працівниками ВДВС дізнались про виконавче провадження ВП №35071911, згідно якого 10 листопада 2017 року старшим державним виконавцем Залізничного ВДВС міста Львова ОСОБА_3 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №35071911 про яку ][ не повідомляли та не надсилали, хоча в цей період неодноразово були на прийомі у начальника Залізничного ВДВС. Копію вказаної постанови на вимогу отримали 02 жовтня 2018 року. Додатково зазначили, що державним виконавцем Залізничного ВДВС ОСОБА_3 жодних дій по виконанню ВП №35071911 від 21 березня 2014 року не проводилось. Неодноразово скаржились начальнику Залізничного ВДВС на бездіяльність державних виконавців по виконанню виконавчого провадження ВП №35071911. Просzть визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Крилишина Р.М. про закінчення виконавчого провадження від 10 листопада 2017 року, а також зобов'язати начальника Залізничного ВДВС ОСОБА_5 вчинити дії щодо відновлення виконавчого провадження ВП № 35071911 по виконавчому листу № 2-2011/2008 від 10 липня 2009 року та зобовязати старшого державного виконавця Залізничного ВДВС ОСОБА_3, здійснити примусове виконання рішення Залізничного районного суду міста Львова від 26 грудня 2008 року у справі № 2-2011/2008.

Скаржники у судовому засіданні скаргу підтримали, дали пояснення, аналогічні викладеним у скарзі, просять її задовольнити.

Представник оскаржуваної особи у судовому засіданні скаргу заперечив, пояснив, що державним виконавцем прийнято до виконання виконавчий лист, предявлений стягувачем та відповідно до такого документа вчинено усі необхідні і передбачені законом заходи для належного виконання рішення суду.

Боржник ОСОБА_4, в судовому засіданні, скаргу заперечила та пояснила, що стягувачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зловживають своїм статусом стягувачів, вчиняють незаконні дії, які суперечать змісту рішення суду від 26 грудня 2008 року. Окрім того стягувачі приховали той факт, що Львівська міська ОСОБА_3 відмовила їм у наданні земельної ділянки. Згідно листів від 12 березня 2011 року, 18 березня 2011 року та 20 січня 2012 року Львівська міська рада повідомляла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що рішення суду від 26 грудня 2008 року не є підставою для надання останнім у приватну власність земельної ділянки. Поза тим, питання про надання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки тричі розглядалось на засіданні сесії Львівської міської ОСОБА_3, однак заява була відхилена, а тому боржники ніяким чином не можуть чинити перешкоди стягувачам у приватизації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки шляхом надання згоди? як суміжних землекористувачів. Протягом останніх десяти років виконавчою службою порушуються вимоги Закону України «Про виконавче провадження», конституційні права заявників, вчиняється моральний та психологічний тиск, а тому існування виконавчого провадження призведе до подальшого загострення ситуації, так як стягувачі неодноразово висловлювались відкрито при вчинення дій, що становлять загрозу життю та здоровю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах скарги, суд вважає, що скаргу слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що Залізничний районний суд міста Львова видав виконавчий лист № 2-2011/2008 від 10 липня 2009 року, згідно з яким Залізничний районний суд міста Львова 26 грудня 2008 року розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_12, Управління земельних ресурсів у місті Львові, за участю третьої особи: Львівська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою на вулиці Вигоди, 15 у місті Львові, встановлення меж користування земельною ділянкою? вирішив зобовязати ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не чинити перешкод ОСОБА_2, ОСОБА_1 у користуванні належною ОСОБА_2, ОСОБА_1 земельною ділянкою на вулиці Вигоди, 15 у місті Львові, усунути перешкоди щодо приватизації належної ОСОБА_2, ОСОБА_1 шляхом дачі згоди, як суміжних землекористувачів, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 власників будинковолодіння і земельної ділянки на вулиці Доробок, 22 у місті Львові і ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_12, як власників будинковолодіння на вулиці доробок, 18 у місті Львові.

10 листопада 2017 року державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження за даним виконавчим документом. /т. 10 а.с. 39/

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одними з засад виконавчого провадження, відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» є верховенства права, законність, диспозитивність, справедливість, неупередженість та обєктивність.

Однак, на переконання суду, оскаржувана постанова про закриття виконавчого провадження не відповідає вказаним засадам виконавчого провадження виходячи з наступного.

Суд вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження, як завершальна стадія судового провадження щодо рішення яке набрало законної сили та підлягає обовязковому виконанню, повинна бути чіткою, вмотивованою та з посиланням на конкретні норми закону, які слугують підставою закриття виконавчого провадження, без викладення підстав закриття у довільній формі.

Однак державним виконавцем, у постанові про закінчення виконавчого провадження від 10 листопада 2017 року, лише формально перераховано численні процесуальні документи суду без будь-якого аналізу їх впливу на дане виконавче провадження та висновку про причини зазначення їх, як підстави закінчення виконавчого провадження.

Також виконавцем у даній постанові зазначено, що при виході за адресою, зазначеною у виконавчому документі, згідно акту від 24 липня 2017 року, ним, зі слів стягувача ОСОБА_2, встановлено, що дана прибудова чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Однак, знову ж таки, вказані обставини жодним чином не мотивовані державним виконавцем та не вказано, як саме вони повязані з неможливістю подальшого виконання виконавчого документу.

Крім того, в оскаржуваній постанові, як на причини закінчення виконавчого провадження, виконавець покликається на неможливість виконати рішення суду без участі боржника та невиконання рішення боржником з поважних причин, що є взаємовиключними твердженнями, оскільки, на переконання суду, або боржник відсутній і через це виконання рішення неможливо або боржник є і вживав заходи з виконання рішення і не виконав його з поважних причин.

Окрім того, згідно акту від 24 липня 2017 року, на який покликається сам державний виконавець в оскаржуваній постанові, боржник ОСОБА_4 була присутньою при спробі виконання рішення державним виконавцем.

Також державним виконавцем не розмежовано, хто з боржників не бере участь у виконанні рішення суду, без кого саме з боржників неможливе таке виконання та хто з боржників не виконав рішення суду з поважних причин, оскільки у виконавчому документі № 2-2011/2008 від 10 липня 2009 року зазначено чотири боржники.

Крім того, у оскаржуваній постанові взагалі не зазначено будь-яких поважних причин, які є підставами для невиконання рішення боржниками.

А також, оскаржувана постанова не містить жодних обгрунтувань покликання державного виконавця на те, що застосування заходів примусового виконання, передбачених ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» буде безпідставним.

Досліджені, безпосередньо в судовому засіданні, матеріали виконавчого провадження за номером 35071911, також не містять жодних підтверджень вчинення державним виконавцем будь-яких дій на зясування причин та перешкод для виконання рішення Залізничний районний суд м. Львова 26 грудня 2008 року у справі № 2-2011/08.

З огляду на наведене, на переконання суду, постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 10 листопада 2017 року слід визнати неправомірною та скасувати.

Однак, суд вважає, що у задоволенні вимог щодо зобов'язання вчинити дії щодо відновлення виконавчого провадження та дії щодо примусового виконання рішення суду слід відмовити за безпідставністю, оскільки згідно ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення, а тому на переконання суду дане питання додаткового ствердження у рішенні суду не потребує.

Керуючись ст.ст. 450, 451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про закінчення виконавчого провадження серії ВП № 35071911 від 10 листопада 2017 року.

У задоволенні вимог щодо зобов'язання вчинити дії щодо відновлення виконавчого провадження та дії щодо примусового виконання рішення суду відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

Суддя /підпис/ ОСОБА_14

Копія вірна.

Суддя: Ліуш А.І