Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/2265/18
Провадження № 2/191/669/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
03.12.2018
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кухар Д.О.
за участю секретаря Яніної О.В.
розглянувши, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
12.06.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач є власником будинку № 23, що знаходиться по вулиці Затишній у м. Синельниковому.
09 січня 2015 року за згодою позивача у вищевказаному будинку була зареєстрована громадянка ОСОБА_2, яка не являється членом сім'ї позивача.
На даний час в будинку проживає мати позивача, яка сплачує плату за комунальні послуги. Відповідач не проживає в даному будинку і ніколи не проживала, особисті речі відповідача в ній відсутні, окрім того вона не допомагає сплачувати комунальні послуги, які на нього нараховуються.
Відсутність відповідача за місцем його реєстрації можуть підтвердити свідки: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.
При неодноразових проханнях позивача - відповідач відмовлявся добровільно знятись з реєстрації місця проживання. На даний час місце перебування ОСОБА_2 не відоме, її місце проживання позивач не знає, телефонний номер відповідач змінив.
У зв'язку з тим, що в будинку зареєстрований відповідач у позивача виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме: сплата податкових коштів квартплати за відповідача та можуть виникнути труднощі в майбутньому при здійсненні свого права при відчуженні свого права не рухомості, так як в квартирі зареєстрована стороння особа.
Відповідач по справі не є членом сімї власника і був відсутній навіть не те що більше шести місяців, а взагалі ніколи не проживав у згаданому вище будинку.
Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, такою що втратила право користування будинком №23 по вулиці Затишній у м. Синельниковому.
До початку проведення судового засідання позивач надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась по невідомим суду причинам, хоча належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного.
Судом встановлено, що будинок № 23 по вул. Затишній у м. Синельникове, Дніпропетровської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.10.2005 року належить ОСОБА_6 ( а. с. 7).
Згідно довідки квартального комітету № 4 Синельниківської міської ради від 05.06.2018 року за адресою: вул. Затишна, буд. № 23 м. Синельникове Дніпропетровської області зареєстрована ОСОБА_2, але фактично за даною адресою ніколи не проживала ( а.с. 8).
Копія Акту про відсутність особи за її місцем реєстрації від 05.06.2018 року свідчить, про те що ОСОБА_2 за адресою: вул. Затишна, буд. № 23 м. Синельникове Дніпропетровської області ніколи не проживала ( а.с. 9).
Зі змісту позову та з наданих позивачами письмових доказів вбачається, що відповідач, хоча і зареєстрований в будинку, проте фактично там не проживає, не бере участі в утриманні житла, комунальні послуги не сплачує.
Главою 23 ЦК України, встановлено, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на власний розсуд.
Зміст права власності полягає у належності власникові права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, на що не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Виходячи з того, що Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, та виходячи з того, що позивач є власником зазначеного вище будинку, а реєстрація відповідача в ньому створює позивачу перешкоди у володінні ним, позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
На підставі викладеного, ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 41 Конституції України, Глава 23, ст. 391 ЦК України, Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Усунути перешкоди в користуванні належного ОСОБА_1 будинку № 23 по вул. Затишній м. Синельникове Дніпропетровської області шляхом визнання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Дніпропетровська область м. Синельникове вул. Затишна буд. № 23.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, якщо не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: ОСОБА_7