Постанова

Іменем України

19 червня 2018 року

м. Київ

справа №703/3125/16-ц

провадження № 61-28467св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2017 року в складі судді Калашника В. П. та на рішення апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року в складі колегії суддів Новікова О. М., Храпка В. Д., Вінніченка Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог указував, що 10 травня 2011 року уклав з ОСОБА_5 договір позики, відповідно до якого передав йому грошові кошти у сумі 2 649 977,30 грн, що на дату укладення договору позики було еквівалентно 333 333 доларам США, зі строком повернення до 01 вересня 2013 року. У зв'язку з тим, що ОСОБА_5 кошти не повернув, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 8 496 191,50 грн, що на дату звернення до суду із позовом становить 333 333 долари США, індекс інфляції в сумі 2 376 862,08 грн, три проценти річних в сумі 238 499, 76 грн та судові витрати.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 2 649 997, 30 грн заборгованості за договором позики, три проценти річних в сумі 238 499,76 грн індекс інфляції в сумі 2 376 862,08 грн та 3 264,92 грн судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, ОСОБА_5 отримав кошти в національній валюті - гривні, вимог щодо повернення коштів в іноземній валюті позивач не заявив, тому стягненню підлягає борг у національній валюті з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 8 млн 496 тис. 191 грн 50 коп., три проценти річних в сумі 238 499,76 грн та судові витрати в сумі 11 373,95 грн. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки сторони договору установили грошовий еквівалент в іноземній валюті, стягненню підлягає борг за цим договором у гривні за офіційним курсом НБУ встановлений на день платежу з урахуванням трьох процентів річних.

У серпні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та залишити заяву ОСОБА_3 без розгляду. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що позов подано неуповноваженою особою і суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не постановив ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду; що позов подано з пропущенням позовної давності; не передав справу до іншого суду, оскільки позов подано з порушенням правил підсудності. Апеляційний суд не усунув порушення, допущені судом першої інстанції, та ухвалив рішення, яке не відповідає закону.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 10 травня 2011 року сторони уклали договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 2 649 997, 30 грн, що на день укладення договору складає еквівалент 333 333 доларів США, які ОСОБА_5 зобов'язувався повернути до 01 вересня 2013 року.

Для забезпечення виконання умов договору позики сторони уклали договір іпотеки, за яким ОСОБА_5 передав в іпотеку ОСОБА_3 нежитлову будівлю площею 728, 1 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційний суд, враховуючи встановлені обставини та посилаючись на положення статей 524, 533, 625, 1050 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що предметом договору позики є грошові кошти з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, які підлягають стягненню з урахуванням трьох процентів річних на день ухвалення рішення.

Правильним є висновок апеляційного суду про те, що норми статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у національній валюті - гривні.

Доводи касаційної скарги про те, що позов подано неуповноваженою особою, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи міститься довіреність від 21 серпня 2015 року, якою позивач уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси як іпотекодержателя за укладеним сторонами договором іпотеки, укладеного на виконання спірного договору позики. У зазначеній довіреності представник наділений повноваженнями представляти інтереси позивача в усіх судових установах України, з усіма правами, які надані законом стороні в цивільному процесі.

Не заслуговують на увагу і доводи касаційної карги про те, що позов подано з пропущенням позовної давності, адже договором позики визначено обов'язок позичальника повернути борг до 01 вересня 2013 року, а з позовом до суду позикодавець звернувся у серпні 2016 року в межах передбачених законом строку.

Доводи касаційної скарги про те, що позов щодо нерухомого майна пред'явлений з порушенням правил підсудності, не заслуговують на увагу, оскільки питання щодо нерухомого майна позивачем не ставилось.

Інші доводи касаційної скарги рішення суду не спростовують, а стосуються з незгодою з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Жравель

В.І. Крат