Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 643/20110/13-ц

провадження № 61-6388св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яка підписана представником ОСОБА_5, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2015 року у складі судді: Задорожної А. М., та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2016 рокуу складі суддів: Карімової Л. В., Бурлаки І. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_6 кредитні кошти у poзмipi 56 000 доларів США з розрахунку 13% річних на строк з 04 квітня 2007 року до 04 квітня 2018 року.

На виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 04 квітня 2007 року був укладений договір поруки №106335, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №0 від 04 квітня 2007 року. Відповідальність поручителя настає у випадку не виконання боржником зобов'язань за договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність.

Виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором забезпечується іпотекою відповідно до укладеного іпотечного договору б/н від 04 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7, за умовами якого предметом іпотеки є квартира № 156, що находиться в будинку №51, просп. 50-річчя ВЛКСМ у м. Харкові та належить останньому на праві власності.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, AT «УкрСиббанк» передало (відступило) AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого AT «Дельта Банк» замінило AT«УкрСиббанк» як кредитора (стало новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, і унаслідок передачі від AT«УкрСиббанк» до AT «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість AT «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та за забезпечувальними договорами.

Позивач вказував, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, про щонеодноразово повідомлявся шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. У зв'язку з чим станом на 15 жовтня 2013 року за відповідачем утворилася заборгованість в cyмi 615 150,39 грн, з яких: тіло кредиту - 379 661,98 грн та відсотки - 235 488,41 грн.

Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 заборгованість за кредитним договором у сумі 615 150,39 грн та в рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу предмету іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Також просив стягнути з відповідачів судовий збір.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

При відмові у задоволенні позову суди зробили висновок про сплив позовної давності. Суди виходили з того, що 13 травня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» звертався до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, і цей позов був залишений без розгляду, а ПАТ «Дельта Банк» звернувся із указаним позовом лише у листопаді 2013 року, тобто після спливу строку позовної давності, що відповідно до вимог статей 256, 261, 266, 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

У липні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося із касаційною скаргою на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2016 року, у якій,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга та пояснення до неї мотивовані тим, що умовами кредитного договору передбачено, що позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі, але не пізніше 04 квітня 2018 року. Оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути весь борг частинами, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного щомісячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Судами не ураховано, що пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором не зупиняє дію положень кредитного договору щодо необхідності внесення щомісячних платежів. Згідно виписки по кредитному договору позичальником вносилися платежі, зокрема у 2011 році, однак судами зроблено висновок, що перебіг позовної давності почався з наступного дня після звернення банку 13 травня 2009 року до суду з відповідним позовом. Також, судами не враховано, що пред'явлення позову про стягнення основної заборгованості ніяким чином не впливає на перебіг строку позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2016 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 04 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 0 про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_6 кредитні кошти у poзмipi 56 000 доларів США з розрахунку 13% річних на строк з 04 квітня 2007 року до 04 квітня 2018 року.

На виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 04 квітня 2007 року був укладений договір поруки №106335, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №0 від 04 квітня 2007 року. Відповідальність поручителя настає у випадку не виконання боржником зобов'язань за договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується іпотекою відповідно до укладеного іпотечного договору б/н від 04 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7, за умовами якого предметом іпотеки є належна останньому на праві власності квартира АДРЕСА_2

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», до ПAT «Дельта Банк» як до нового кредитора, перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на час укладання договору купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року.

Суди встановили, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_6 здійснений 28 грудня 2009 року у сумі 15 000 доларів США.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

За правилами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Суди встановили, що 13 травня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» (у 2012 році змінено на правонаступника ПАТ «Дельта Банк») звернулося до Московського районного суду м. Харкова із позовом (справа № 2-5892/09) до ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 04 квітня 2007 року у розмірі 70 567,62 доларів США, що в еквіваленті складало 543 370,75 грн. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2012 року позовна заява залишена без розгляду у зв'язку з повторною неявкою представника позивача. Вказана ухвала сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідно до частини першої статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

У постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-1763цс16 зроблено висновок, що перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Встановивши, що банком при поданні позову у 2009 році змінено строк виконання основного зобов'язання і позивач, пред'явивши позов у грудні 2013 року, пропустив позовну давність, про застосування якої заявили відповідачі у клопотанні від 12 листопада 2015 року, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову.

У частині другій статті 400 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Позивач у касаційній скарзі вказує про нові обставини, а також надає на їх підтвердження докази, що не були предметом дослідження судами, рішення яких оскаржені у касаційному порядку. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги щодо здійснення боржником платежів у 2011 році не можуть прийматися до уваги, оскільки суд касаційної інстанції не вправі встановлювати обставини, що не були встановлені в рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій, і досліджувати докази, подані позивачем на підтвердження цих обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яка підписана представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило