БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1509/18
Провадження № 2/497/757/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Ковтун О.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту, та про визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона позивач є дружиною ОСОБА_4. В свідоцтві про укладення шлюбу прізвище чоловіка вказано на українській мові «Грішин».

08 серпня 2017 року чоловік позивача помер, та свідоцтві про смерть серії І-ЖД № 499334, його імя зазначено «Гришин Анатолій Євгенійович». В усіх його документах, складених українською мовою: в паспорті для виїзду за кордон, в картці фізичної особи платника податків ДПІ в Болградському районі, в посвідченні водія, його прізвище на українській мові зазначено «Грішин».

В документах складених російською мовою: у військовому квитку, і в свідоцтві про народження серії ІІ-УЗ №074478 від 22.05.1964 року виданого міським ЗАГС м.Білогорськ Амурської області прізвище записано «Гришин».

Після смерті чоловіка позивача відкрилась спадщина. Спадкоємцями за законом першої черги є: вона позивач ОСОБА_2 дружина, та відповідач ОСОБА_3 син.

В шестимісячний строк позивач подала заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Болградського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5, а відповідач по справі, син спадкодавця ОСОБА_3 подав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька.

До складу спадщини входить житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: вул. Східна, 12, м. Болград, Одеська область. Однак, за час свого життя спадкодавець не зареєстрував право власності на зазначене домоволодіння, хоча намагався це зробити.

З цих підстав приватним нотаріусом ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на даний будинок в звязку з відсутністю реєстрації права власності на вказаний житловий будинок за померлим та в звязку з розбіжністю в документах спадкодавця і спадкоємця, що вбачається з постанови приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.08.2018 року.

Зазначене стало приводом для звернення до суду.

Позивач до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася згідно вимог чинного законодавства. Подала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.73).

Представник позивача ОСОБА_1 (а.с.49) підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, та надав пояснення з підстав зазначених в позові.

Відповідач ОСОБА_5 міська рада Одеської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений відповідно до вимог чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.53, 106). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі їх представника, про що надав відповідну заяву до суду (а.с.74-75, 107).

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав, надав суду відзив, та розгляд справи просив провести у його відсутність (а.с.76).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

08 серпня 2017 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 499334 (а.с.19).

Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями за законом першої черги є: позивач ОСОБА_2 дружина, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД336219 від 16.11.2002 року (а.с.17), та відповідач ОСОБА_3 син, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №405904 від 16.11.2002 року (а.с.29).

До складу спадщини входить житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: вул. Східна, 12, м. Болград, Одеська область, однак за час свого життя спадкодавець не зареєстрував право власності на зазначене домоволодіння.

Приватним нотаріусом ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на даний будинок в звязку з відсутністю реєстрації права власності на вказаний житловий будинок за померлим та в звязку з розбіжністю в документах спадкодавця і спадкоємця, що вбачається з постанови приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.08.2018 року (а.с.48).

Разом з цим, судом встановлено, що 19 липня 1991 року виконавчим комітетом Болградської міської ради Одеської області було прийнято рішення №167 про відведення ОСОБА_6 земельну ділянку для індивідуального будівництва, житлового будинку за адресою: вул. Східна, 12, м. Болград, Одеська область, площею 566.9 кв.м. (а.с.30).

30 липня 1991 року дана земельна ділянка ОСОБА_6Є була виділена в натурі на місцевості про що складено Акт у двох примірниках та доведено до відома обовязки індивідуального забудовника (а.с.31).

У подальшому було розроблено план забудови земельної ділянки відведеної ОСОБА_6 (а.с.32-34).

06 серпня 1991 року між забудовником ОСОБА_6 та виконавчим комітетом міської ради в особі начальника Виробничого управління житлово-комунального господарства уклали Типовий договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності за адресою: вул.Східна, 12 м. Болград, Одеська область, який посвідчений 07.08.1991 року нотаріусом Ренійської державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрований в реєстрі за № 1051 (а.с.36).

06 серпня 1993 року ОСОБА_6Є було надано Дозвіл на виконання робіт, а саме на будівництво житлового будинку, господарські будівлі і дворові споруди згідно проекту (а.с.37-38).

У подальшому після завершення будівництва ОСОБА_6 звертався з заявами до міської ади про затвердження акту вводу в експлуатацію житлового будинку (а.с.39-40).

12 лютого 2013 року було складено Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкту до експлуатації, а саме домоволодіння за адресою: вул.Східна, 12, м. Болград, Одеська область, який було підписано усіма членами державної технічної комісії, окрім міського голови, що зашкодило подальші реєстрації права власності на це домоволодіння за ОСОБА_6, хоча таке право він набув, дотримавшись усієї процедури (а.с.41).

Окрім того, було складеного план земельної ділянки за вказаною адресою з графічним зображенням розміщених на ній будівель (а.с.42).

В 2012 році КП «Болградське БТІ» на замовлення ОСОБА_6 провело технічну інвентаризацію домоволодіння за адресою: вул. Східна, 12, м. Болград, Одеська область, та виготовило технічний паспорт, з якого слідує, що усі будівлі і споруди було збудовано ще в 1996 році (а.с.43-46).

Відповідно до приписів ст. ст. 317, 320 Цивільного кодексу України, власникові(кам) належать право володіння, користування та розпорядження майном.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України та ст. 29 Закону України «Про планування та забудову територій», в редакції, чинній на час проведення будівельних робіт, спірне майно набуло ознаки самочинно збудованого (реконструйованого).

Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на земельній ділянці виділеній для її мети, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України, фактичне здійснення особою самочинного будівництва (реконструкції) нерухомого майна не призводить до виникнення у цієї особи права власності на новостворене майно, окрім передбачених цією статтею випадків.

Так, відповідно до ч.3 та ч.5 зазначеної статті, право власності на обєкт самочинного будівництва може бути за рішенням суду визнано за особою, що здійснила таке будівництво.

Тобто, законодавчо передбачена можливість легалізації самочинно збудованого (реконструйованого) нерухомого майна шляхом визнання права власності на нього в судовому порядку. Умовою виникнення права власності на таке майно є рішення суду.

Стаття 376 Цивільного кодексу України не скасовувалась, не визнавалась у встановленому порядку неконституційною та має законну силу в контексті ст.8 Конституції України.

Відповідно до положень вказаної статті, для визнання права власності на обєкт самочинного будівництва в судовому порядку, необхідно зясувати ряд обставин, що мають суттєве значення для розвязання справи, а саме встановити особу, яка є фактичним власником спірного майна, відсутність порушень прав третіх осіб, відповідність самочинно збудованих обєктів основним приписам державних будівельних норм та питання щодо можливості його подальшого безпечного використання.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Стаття 328 Цивільного кодексу України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 91 від 24.06.2011 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 року за N 830/19568 затверджено Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж (надалі Порядок) на виконання пункту 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Цей Порядок встановлював процедуру та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності (далі - об'єкти), збудованих до 31.12.2009 без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012, а також механізм проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж.

Згідно зазначеного Порядку обовязковою умовою для введення обєкта самочинного будівництва в експлуатацію та видачі декларації про право власності на нього є: - звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта з висновком про їх відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації, засвідчена в установленому порядку копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщено об'єкт.

У разі відсутності правовстановлюючого документу на земельну ділянку, заявник позбавлений права скористатися зазначеним Порядком та адміністративним шляхом вирішення питання щодо обєкту самочинного будівництва.

Померлому ОСОБА_6 рішенням виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області № 167 ще 19.07.1991 року було відведено земельну ділянку площею 569.9 кв.м. за адресою: Східна, №12, м. Болград, Одеська область під індивідуальне будівництво житлового будинку. Проте за час свого життя спадкодавець державний акт на право власності на земельну ділянку не виготовляв, оскільки збудований ним будинок не був введений в експлуатацію (а.с.30).

24 квітня 2015 року був прийнятий наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від N 79 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 15 травня 2015 року за N 547/26992, який припинив дію попереднього наказу від 11 липня 2011 року.

31 серпня 2018 року набрав чинності Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 03.07.2018 року №158 «Про затвердження Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт», яким визнано попередній наказ від 24.04.2015 року №79 таким, що втратив чинність.

Названий Порядок, розроблений на виконання вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року N 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», встановлює процедуру проведення технічного обстеження та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельних ділянках відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт (далі - об'єкти), а саме: - індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 300 квадратних метрів, збудованих у період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року …

Таким чином, у разі якби спадкодавець ОСОБА_6 був живим на даний час він міг би безперешкодно скористатися даним Порядком, оскільки збудований ним житловий будинок з господарськими будівлями і дворовим спорудами має житлову площу до 300 кв.м., та був збудований ще в 1996 році.

Спадкоємець ОСОБА_2 також позбавлена можливості скористатися цим Порядком оскільки не є забудовником.

Розділ ІІ Порядку … передбачає обовязкове проведення технічного обстеження об'єктів, яке проводиться відповідно до цього Порядку, будівельних норм, стандартів, нормативних документів і правил, затверджених згідно із законодавством.

Згідно п.7 цього Порядку ... до власників (користувачів) земельних ділянок, які відповідно до пункту 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» подали документи про прийняття в експлуатацію об'єктів, штрафні санкції за виконання будівельних робіт без отримання документів, що дають право на їх виконання, та за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, не застосовуються.

Саме з огляду на зазначені вимоги діючого чинного законодавства, у позивача залишається можливість виключно в судовому порядку захистити своє про на спадщину і на право власності на збудований її чоловіком житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами.

В звязку з цим, позивачем буде заявлено клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи з метою визначення відповідності обєкта нерухомості усім необхідним вимогам, стандартам, будівельним нормам.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23.11.2018 року№ 63/68-2018 судового експерта ОСОБА_7 за результатами проведеного дослідження можливо зробити висновок, що за архітектурно-планувальним та конструктивним вирішенням розташовані в межах земельної ділянки по вул. Східна, 12 в м. Болград Одеської області житловий будинок літ. «А» з прибудовою літ. «а» площею забудови 145,5 кв. м., обємом 475 куб. м. з приміщеннями, позначеними в плані: №№І-коридор площею 2,1 кв. м., 1-коридор площею 13,1 кв. м., 2-житлова кімната площею 27,7 кв.м., 3-їдальня площею 22,7 кв. м., 4-санвузол площею 10,6 кв. м., 5- житлова кімната площею 15,5 кв.м., 6-житлова кімната площею 8,2 кв. м., 7- житлова кімната площею 11,6 кв. м., загальною площею 111,5 кв. м., у тому числі житлової 85,7 кв. м., а також господарські будівлі: літня кухня літ. «В» площею забудови 12,2 кв. м., обємом 34 куб. м.; гараж літ. «Г» площею забудови 22,4 кв. м., обємом 51 куб. м. з розташованим під ним підвалом літ. «Ж» площею забудови 23,9 кв. м., обємом 52 куб. м.; сарай літ. «Д» площею забудови 6,5 кв. м., обємом 7 куб. м. і вбиральня літ. «Е» площею забудови 1,1 кв. м. - в цілому, задовольняють вимоги чинних державних будівельних норм України щодо стійкості, надійності та безпеки і є придатними до використання відповідно до їх функціонального призначення, за умови дотримання правил безпечної експлуатації (а.с.88-103).

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

В силу вимог ст. 76-80 ЦПК України суд визнає висновок судової будівельно-технічної експертизи від 23.11.2018 року№ 63/68-2018 судового експерта ОСОБА_7 належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом в даному спорі, та покладає його в основу рішення щодо відповідності житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: вул. Східна, 12, м. Болград, Одеська область вимогам чинних державних будівельних норм України.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1, ч.3, ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Положеннями ст.1273 ч.1 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно матеріалів спадкової справи №64/2017, заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 до майна померлого 08.09.2017 року ОСОБА_6 вбачається, що 14.09.2017 року з заявою про прийняття спадщини звернулася позивач ОСОБА_2, син спадкодавця ОСОБА_3 подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь матері (дружини спадкодавця) ОСОБА_2. Інших спадкоємців не має (а.с.57-64).

Таким чином, при розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному звязку у їх сукупності.

На підставі викладеного суд дійшов висновку , що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування на домоволодіння підлягають задоволенню.

Щодо встановлення юридичного факту.

Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами: ст. 293-294, 315-319 ЦПК України, п. 10, 12 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» зі змінами від 25.05.1998 року.

Позивач ОСОБА_2 (а.с.14-16) є дружиною ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД № 336219 від 16.11.2002 року (а.с.17), виданого на підставі актового запису № 161 від 23 грудня 1989 року, складеного Болградським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.67). Даний актовий запис складено російською мовою та прізвище чоловіка і дружини зазначено російською мовою «Гришин (на)».

Тоді як в свідоцтві про укладення шлюбу прізвище чоловіка вказано на українській мові «Грішин» (а.с.17).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 499334, виданого на підставі актового запису про смерть №581 від 10.08.2017 року, складеного Болградським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області - прізвище померлого українською мовою зазначено «Гришин» (а.с.69).

В усіх його документах спадкодавця, складених українською мовою: в паспорті для виїзду за кордон, в картці фізичної особи платника податків ДПІ в Болградському районі, в посвідченні водія, його прізвище на українській мові зазначено «Гришин» (а.с.21, 22, 26).

В документах складених російською мовою: у військовому квитку, і навіть в свідоцтві про народження серії ІІ-УЗ №074478 від 22.05.1964 року виданого міським ЗАГС м.Білогорськ Амурської області прізвище записано російською «Гришин» (а.с.23-25, 20).

Син спадкодавця згідно паспорту громадянина України серії КМ №383640 від 12.05.2006 року виданого Болградським РВ УМВС України в Одеській області має прізвище «Грішин Євгеній Анатолійович», в свідоцтві про народження серії І-ЖД № 405904, виданого 16.11.2002 року також прізвище вказано «Грішин» (а.с.29), тоді як в записі акту про народження №110 від 22.05.1990 року, складеного російською мовою Болградським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області прізвище зазначено «Гришин» (а.с.68).

Дослідивши Ф1 «Заява про видачу паспорта», надані Болградським РС ГУДМС України в Одеській області на імя позивача, спадкодавця та їх сина, суд встановив наступне:

З Ф1 на імя ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 слідує, що дружиною є: ОСОБА_2, син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.70).

В Ф1 на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначено, що «одружена, чоловік ОСОБА_4», діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.71).

З Ф1 на імя ОСОБА_3 вбачається, що батьками вказано: «ОСОБА_4, ОСОБА_2» (а.с.72).

З усіх вище досліджених доказів, вбачається наявність допущеної помилки в написанні прізвища спадкодавця, проте це зовсім не виключає того факту, що він в дійсності є чоловіком позивача ОСОБА_2.

Саме дана обставина перешкоджає позивачу належним чином оформити право на спадщину.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку щодо встановленого юридичного факту, а саме, що спадкодавець ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5, Російської Федерації, померлий 08.08.2017 року є чоловіком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_7.

Загалом, за таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.16, 182, 317, 320, 328, 376, 1216-1218, 1261, 1268-1270, 1273, 1297 ЦК України, ст.ст.4, 10, 13, 76-83, 229, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 293-294, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту, та про визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування задовольнити.

Вважати встановленим юридичний факт, що спадкодавець ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5, Російської Федерації, померлий 08.08.2017 року є чоловіком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_7.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, паспорт серії КМ №148580, виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 30.01.2003 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: вул.Східна, 12, м.Болград, Одеська область: 1996 року будови, загальною площею 111.5 кв.м., житловою площею 85.7 кв.м., допоміжною площею 25.8 кв.м., як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_6, померлого 08 серпня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Болградський районний суд Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового рішення виготовлено 06.12.2018 року.

Суддя С.В.Кодінцева