ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Чернівці

справа № 725/1621/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Литвинюк І.М., Одинака О.О.

секретар Герман Я.І.

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ліквідацію АТ «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталія Миколаївна про визнання договору іпотеки №66790 від 11 жовтня 2007 року за реєстровим номером №3720 припиненим, вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційного номеру обтяження №5818594 від 11 жовтня 2007 року та вилучення з Державного реєстру іпотек записів №5818799 та №5818839,

встановив :

В березні 2018 року представник позивача звернувся в суд з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ліквідацію АТ «Дельта банк» Кадирова В.В., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Н.М. про визнання недійсним договорів про надання споживчого кредиту №00, №00/2 від 11 жовтня 2007 року, визнання недійсним договору іпотеки №66790 від 11 жовтня 2007 року.

Позовні вимоги обгрунтовував слідуючими обставинами.

11.10.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов

Провадження 22ц-/822/33/18 Головуючий у 1 інстанції Войтун О.Б.

Категорія 27 Доповідач Перепелюк І.Б.

якого, банк зобов'язувався надати позичальнику кредит на споживчі потреби в розмірі 145710 доларів США, а також договір про надання споживчого кредиту

№0/2, відповідно до умов якого, банк зобов'язувався надати кредитні кошти у формі кредитної лінії, ліміт якої становив 2795грн.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами був укладений Договір іпотеки №66790 від 11.10.2007р., посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Н.М. за реєстровим номером 3720, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

При укладанні кредитного договору йому не було надано банком в повному обсязі інформації про кредитні умови, що порушує його права як споживача банківських послуг та суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів». Банк не надав повної інформації про умови кредитування, які мають істотне значення при укладанні кредитного договору.

Зазначав, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і може забезпечувати лише дійсне зобов'язання.

В заяві про зменшення позовних вимог в суді першої інстанції, позивач посилався на те, що відповідно до рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 08.11.2011р. з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто заборгованість за оскаржуваними договорами. Вказував, що фактично банк в односторонньому порядку змінив строк повернення кредитних коштів за договором №0 від 11.10.2007р., а отже перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після настання кінцевого строку виконання умови зазначених у листі-вимозі. Також враховуючи, що у 2013 році було здійснено заміну кредитора з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» у виконавчих листах на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 08.11.2011р. у справі 2-72/2011, проте ні ПАТ «УкрСиббанк», ні ПАТ «Дельта Банк» не пред'являли до виконання вказані виконавчі листи та не звертали стягнення на заставлене майно, таким чином відповідачі не скористались своїм правом на стягнення заборгованості за рішенням суду у встановлений законом строк.

Враховуючи, що кредитний договір припинив свою дію, просив визнати Договір іпотеки №66790 від 11.10.2007р. припиненим та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження, а також вилучити з Державного реєстру іпотек записи №5818799 та №5818839 від 16.11.2012р.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23 липня 2018 року позов задоволено.

Визнано договір іпотеки №66790 від 11.10.2007р. посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Н.М. за реєстровим номером №3720 припиненим.

Вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №5818594 від 11.10.2007р.

Вилучено з Державного реєстру іпотек запис №5818799 від 16.11.2012р.

Вилучено з Державного реєстру іпотек запис №5818839 від 16.11.2012р.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23 липня 2018 року скасувати та відмовити в позові ОСОБА_1 Апелянт вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосування норм матеріального права.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що зобов'язання боржником ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 11.10.2007р. не виконане, що підтверджується довідкою про стан заборгованості, яка міститься в матеріалах справи.

Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що оскільки строк позовної давності для стягнення у судовому порядку заборгованості за договором кредиту сплинув, то кредитний договір припинено.

У відзиві на апеляційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23 липня 2018 року скасувати та відмовити в позові ОСОБА_1

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1,2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується належними та допустимими доказами, що 11.10.2007р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит на споживчі потреби у розмірі 145710 доларів США. Відповідно до п. 1.2.2 Договору було встановлено термін повернення кредиту до 10.10.2028р.

11.10.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0/2, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит у формі кредитної лінії, що надається траншами, лімітом у 2795грн.

Додатковою угодою №1 від 11.10.2007р. до Договору про надання споживчого №0 внесено зміни та Додатковою угодою №2 від 31.03.2009р. до Договору про надання споживчого №№0 кінцевий термін повернення кредиту було змінено та встановлено новий строк повернення кредиту, а саме 10.10.2037р.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №0 від 11.10.2007р. між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений Договір іпотеки №66790 від 11.10.2007р., який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Лірниченко Н.М. за реєстровим номером 3720, відповідно до якого, ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 яка належить йому на праві власності.

При цьому у зв'язку із не виконанням позичальником у повній мірі прийнятих на себе зобов'язань, 28.10.2009р. АКІБ «УкрСиббанк» було направлено вимогу відповідно до якої Кредитор вважав термін повернення кредиту таким, що настав, а кредит обов'язковим до повернення, та висунуто вимогу на протязі 30-ти днів з моменту отримання рекомендованого листа погасити суму заборгованості в розмірі 144 340,47 дол. США, яка складається з суми заборгованості за кредитом - 141812,88 дол. США; суми простроченої заборгованості за кредитом - 218,57 дол. США та суми простроченої заборгованості по процентам - 2309,02 дол. США.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 08.11.2011р. 2-72/2011 з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто заборгованість, зокрема і за договором споживчого кредиту №0 від 11.10.2007р.

Рішення суду не виконано.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №113428722 від 09 лютого 2018 року, ПАТ «Укрсиббанк» продав ПАТ «Дельта банк» право вимоги за кредитними зобов'язаннями, уклавши договір купівлі - продажу №2949 та №2950 від 08 грудня 2011 року.

Згідно із ч.1 ст.509, ст. 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Отже, сплив позовної давності не є підставою для припинення зобов'язання.

При цьому відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються ст.267 ЦК України.

Згідно з приписами цієї статті особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

У зобов'язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов'язку. Так само й боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов'язку.

Однак за змістом ст.267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя цієї статті). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п'ята цієї статті). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов'язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша цієї статті), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання. Виконання боржником зобов'язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов'язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, зі спливом позовної давності, зобов'язання не припиняється.

Відповідно до приписів ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і за загальним правилом є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 цього Закону).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в ст.17 зазначеного Закону. Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Так, відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання. Натомість такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов'язанням, цей Закон не передбачає.

Аналіз положень ст.17 Закону «Про іпотеку» у взаємозв'язку зі ст.256, ст.266, ст.267, ст.509, ст.598 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов'язання за кредитним договором і, отже, не може вважатися підставою для припинення іпотеки.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17 та від 5 липня 2017 року у справі № 6-1840цс16. Зазначена правова позиція у судовій практиці є незмінною і підстав для відступлення від неї немає.

Зазначеного суд першої інстанції не врахував і зробив помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в позову.

Відповідно до положеннь ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи зазначені положення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» слід стягнути 4228,80грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.367, ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23 липня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ліквідацію АТ «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталія Миколаївна про визнання договору іпотеки №66790 від 11 жовтня 2007 року за реєстровим номером №3720 припиненим, вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційного номеру обтяження №5818594 від 11 жовтня 2007 року та вилучення з Державного реєстру іпотек записів №5818799 та №5818839 від 16.11.2012р. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 4228,80грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 5 грудня.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Вірно з оригіналом :