РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року м. Кремінна

Справа № 414/1310/18

Провадження № 2/414/353/2018

Кремінський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Акулова Є.М.,

за участі секретаря судового засідання Дегтяренко Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому вказав, що є власником житлового будинку з будівлями та спорудами № 137 по вул. Лиманській (в минулому вул. Куйбишева) м. Кремінна Луганської області на підставі свідоцтва про право власності. За зазначеною адресою зареєстрований його син ОСОБА_2, який у вищевказаному будинку не проживає з 2015 року, теперішнє місце мешкання невідоме. Добровільно зніматися з реєстрації відповідач не бажає, а тому позивач просить усунути перешкоди у здійсненні права власності та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою вул. Лиманська (в минулому вул. Куйбишева), 137, м. Кремінна Луганської області.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі..

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. З огляду на викладене суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та ухвалення рішення. 25 червня 2018 року постановлено ухвалу про заочний розгляд.

Суд, вислухавши позивача, свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні вказали, що ОСОБА_2 не мешкає у вказаному будинку з 2015 року, його теперішнє місцезнаходження їм невідоме.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташована за адресою Луганська область, м. Кремінна, вул. Лиманська (в минулому вул. Куйбишева), 137 згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 04 листопада 2002 року (а.с. 8-9).

На даний час у вказаному будинку залишається зареєстрованим відповідач ОСОБА_2, про що свідчить книга реєстрації та довідка Кремінської міської ради від 22 травня 2018 року (а.с. 10,11).

Характеристикою житлово-побутових умов за адресою Луганська область, м. Кремінна, вул. Лиманська, 137 підтверджується факт не проживання ОСОБА_2 з 2015 року (а.с. 12).

Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК УРСР ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Як вбачається зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положення ст. 405 ЦК України мають посилання на те, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, вказаними нормами, а саме частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

При цьому частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що ОСОБА_2, який є членом родини ОСОБА_1, а саме його сином, зареєстрований у житловому будинку за адресою вул. Лиманська, 137, м. Кремінна Луганської області, за вказаною адресою не мешкає з 2015 року, платежів не сплачує, а тому є всі підстави для визнання його таким, що втратив право користування житлом за вказаною адресою як такий, що не мешкає більше одного року.

Питання щодо стягнення судових витрат позивачем не ставилося.

На підставі викладеного, ст. ст. 16, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 150,156 ЖК УРСР та керуючись 10, 76, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 352, 354, 355ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт ЕК № 647761, виданий 30 грудня 1997 року Кремінським РВ УМВС України в Луганській області, зареєстрованого та який мешкає вул. Лиманська, 137, м. Кремінна Луганської області, до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт ЕН № 407965, який зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3, про усунення перешкод у здійсненні права власності та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Лиманська (в минулому вул. Куйбишева), 137.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Є.М. Акулов