Провадження номер 2/741/267/18
Єдиний унікальний номер 741/249/18
РІШЕННЯ

іменем України

10 травня 2018 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обєднаної територіальної громади в особі ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області про визнання заповіту подружжя недійсним,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до ОСОБА_4 ОТГ в особі ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області про визнання заповіту подружжя недійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_5, який було зареєстровано 06 липня 1962 року Степовохутірським сільським ЗАГС Носівського району Чернігівської області. 26 січня 2009 року секретарем виконавчого комітету Тертишницької сільської ради Носівського району ОСОБА_6 було посвідчено заповіт подружжя від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_3, згідно з яким на випадок їх смерті вони заповідали все своє майно в рівних частинах ОСОБА_7 та ОСОБА_8. При цьому секретар виконкому Тертишницької сільради не розяснила правових наслідків такого заповіту. Отже, подружжя повною мірою не могло усвідомлювати правову природу вчинюваного ними правочину та належним чином виразити свою дійсну волю. 21 липня 2011 року у с. Шлях Ілліча Носівського району померла дружина позивача ОСОБА_5. Після її смерті позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до ОСОБА_4 районної ДНК. Державним нотаріусом заведено спадкову справу. Разом з тим нотаріус повідомила позивачеві, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 склали заповіт подружжя, який не відповідає вимогам чинного законодавства, статті 1243 ЦК України. Позивачеві було рекомендовано звернутися до суду на підставі ст. 1257 ЦК України. При складанні заповіту секретар виконкому Тертишницької сільради був зобовязаний розяснити подружжю ОСОБА_3 наслідки такого заповіту, передбачені ст. 1243 ЦК України, зокрема, те, що заповіт може бути скасований лише за заявою обох заповідачів лише за життя їх обох. У змісті заповіту не зазначено про розяснення ст. 1243 ЦК України. Отже, ні позивач, ні його дружина не могли повною мірою усвідомлювати значення вчинюваного правочину та належним чином виразити свою волю, що суперечить положенню ч. 2 ст. 203 ЦК України. Їм не було належним чином розяснено прав та обовязків, які виникають та мають істотне значення в разі укладення заповіту подружжя. Про правові наслідки такого заповіту позивачеві стало відомо тільки після смерті дружини. Самостійно внести зміни до заповіту позивач не має змоги, оскільки такі зміни можливі лише за життя обох з подружжя. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 діти заповідачів відмовилися від прийняття спадщини. Саме тому ОСОБА_3 просив судовим рішенням визнати недійсним заповіт подружжя від 29 січня 2009 року.

У судове засідання позивач не зявився, але направив до суду заяву, у якій зазначив, що має поважний вік та погане здоровя, тому просив розглянути справу за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОТГ в особі ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області в судове засідання не зявилася. Представник відповідача направила до суду заяву, у якій визнала позовні вимоги та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд розглядає справу за відсутності представника відповідача.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дала показання, що вона працювала секретарем виконавчого комітету Тертишницької сільської ради Носівського району. У 2009 році до неї прийшло подружжя ОСОБА_3 та просило посвідчити заповіт подружжя. Це був поодинокий випадок, вона не знала, як правильно посвідчити такий заповіт. Перед складанням заповіту правових наслідків такого заповіту вона подружжю ОСОБА_3 не розяснила. Пізніше державним нотаріусом ОСОБА_4 районного нотаріального округу було проведено семінар, присвячений правильному складанню та посвідченню заповітів подружжя, у ході якого було виявлено, що ОСОБА_6 склала заповіт неправильно, але внести зміни до нього вже було неможливо.

Вислухавши пояснення представника позивача, показання свідка, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі, зареєстрованому 06 липня 1962 року Степовохутірським сільським ЗАГС Носівського району Чернігівської області (а. с. 7).

29 січня 2009 року вони склали заповіт подружжя, посвідчений секретарем виконавчого комітету Тертишницької сільської ради Носівського району Чернігівської області ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 1, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їм належатиме на день смерті і на що вони за законом матимуть право в рівних частинах заповідали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а. с. 8).

21 липня 2011 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 6).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

ОСОБА_5, ОСОБА_8 є дітьми померлої та ОСОБА_3, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 12) та про укладення шлюбу (а. с. 13).

У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв чоловік ОСОБА_3, подавши заяву про прийняття спадщини до ОСОБА_4 районної ДНК, діти відмовилися від прийняття спадщини, подавши до нотаріальної контори відповідні заяви.

Однак, державний нотаріус ОСОБА_4 районної ДНК повідомила, що заповіт, складений ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не відповідає вимогам ст. 1243 ЦК України, та рекомендувала звернутися до суду на підставі ст. 1257 ЦК України, що підтверджується повідомленням ОСОБА_4 районної ДНК № 802/02-14 від 07.06.2012 (а. с. 9).

Відповідно до ст. 1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності.

У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті.

За життя дружини та чоловіка кожен з них має право відмовитися від спільного заповіту. Така відмова підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до п. 170 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у редакції від 10.08.2008, яка була чинною на момент посвідчення заповіту, заповіт подружжя може бути скасований кожним з подружжя лише за життя обох з подружжя.

Згідно з п. 36 цієї ж інструкції нотаріуси зобов'язані роз'яснити сторонам зміст і значення поданих ними проектів правочинів і перевірити, чи відповідає зміст посвідчуваних правочинів вимогам закону і дійсним намірам сторін.

При складанні заповіту подружжя секретар виконавчого комітету Тертишницької сільської ради Носівського району Чернігівської області зобовязаний був розяснити заповідачам наслідки складання такого заповіту, передбачені ст. 1243 ЦК України, зокрема, те, що такий заповіт може бути скасований лише за заявою обох заповідачів за життя їх обох.

Однак, у судовому засіданні встановлено, що перед складанням заповіту подружжя секретарем виконавчого комітету Тертишницької сільської ради Носівського району ОСОБА_6 не було розяснено ОСОБА_3 та ОСОБА_5 правові наслідки такого заповіту, що підтверджується показанням свідка ОСОБА_9, допитаного в судовому засіданні. Крім того, і в змісті самого заповіту, складеного подружжям ОСОБА_5, не зазначено про розяснення їм змісту ст. 1243 ЦК України (а. с. 8).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зі змісту спірного заповіту вбачається, що ні позивачеві, ні його дружині не було належним чином розяснено прав та обовязків, які виникають та мають істотне значення у разі укладення заповіту подружжям. Самостійно внести зміни до спірного заповіту позивач не має змоги, оскільки такі зміни можуть бути внесені тільки за життя обох із подружжя, а його дружина ОСОБА_5 нині покійна.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263-265, 212-215, 354 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений 29 січня 2009 року секретарем виконавчого комітету Тертишницької сільської ради Носівського району Чернігівської області, зареєстрований в реєстрі за № 1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий