Справа № 2-1384/2009
Провадження № 4-с/316/21/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2018 р. м. Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:

головуючого судді Бульба О.М.

секретар судового засідання Черкашина О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Енергодара цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, особа, дії якої оскаржуються: головний державний виконавець Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3, на дії державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

17.10.2018 року до Енергодарського міського суду Запорізької області надійшла скарга ОСОБА_1 (далі заявник), особа, дії якої оскаржуються: головний державний виконавець Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 (далі - головний державний виконавець Маневицького РВ ДВС), заінтересована особа: ОСОБА_3 (далі стягувач), в обґрунтування якої, заявник зазначає, що в провадженні головного державного виконавця Маневицького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2 знаходиться виконавчий лист №2-1384 від 22.01.2010 року виданий Енергодарським міським судом Запорізької області, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки Дарї, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06.07.2009 року.

13 вересня 2018 року головним державним виконавцем Маневицького РВ ДВС винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у розмірі 50% від суми заборгованості, в сумі - 66764,48 грн. в межах ВП №16922830. Дану постанову заявником отримано 08 жовтня 2018 року, її він вважає незаконною, а нарахування та накладення штрафу в розмірі 66764,48 грн. безпідставним та неправомірним, з огляду на те, що державний виконавець не виконав свого обовязку щодо повідомлення його про наявність розрахунку заборгованості та йому такий розрахунок не надавався хоча в оскаржуваній постанові зазначено, що сукупний розмір заборгованості визначено згідно з розрахунком. Отже, походження розміру заборгованості по аліментам визначеного головним державним виконавцем Маневицького РВ ДВС жодним доказом не підкріплено і невідомо яким чином така заборгованість визначалась. Крім того, в оскаржуваній постанові зазначено, що виконавче провадження відкрито 02 лютого 2017 року і заборгованість визначена за період з 02.02.2017 року по 01.09.2018 року, тобто перевищує суму відповідних платежів за один рік, а не за три, як зазначено в постанові.

Заявник вважає, що неточності, щодо визначення заборгованості боржника та визначення суми штрафу в постанові державного виконавця щодо накладення штрафу є безумовною підставою для скасування вище вказаної постанови та просить суд: визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення арешту на боржника ОСОБА_4 від 13 вересня 2018 року за ВП №16922830 в сумі 66764,48 грн. постановлену головним державним виконавцем Маневицького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області.

Ухвалою суду від 18.10.2018 року скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду (а.с.10), при цьому судом враховано та не взято як суттєвий недолік, щодо зазначення ОСОБА_1 у п.2 прохальної частини скарги, про скасування постанови про накладення арешту на боржника від 13.09.2018 року в сумі 66764,48 грн. та визначено, що це є опискою допущеною ОСОБА_1, яка не впливає на суть та можливість розгляду скарги, оскільки за змістом вимоги скарги та зі змісту самої скарги встановлено, що ОСОБА_1 просить скасувати саме постанову про накладення штрафу на боржника від 13.09.2018 року в сумі 66764,48 грн.

Ухвалою суду від 26.11.2018 року задоволено клопотання заявника та проведення судового засідання по скарзі призначено в режимі відео конференції (а.с.31)

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявився, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надав, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні «Укрпошта» про вручення поштового відправлення (а.с.26).

Головний державний виконавець Маневицького РВ ДВС в судове засідання не зявився, заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду не надав, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні «Укрпошта» про вручення поштового відправлення (а.с.25). До Енергодарського міського суду надійшов письмовий відзив на скаргу на дії державного виконавця з Маневицького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області, в якій представник Маневицького РВ ДВС в особі начальника відділу ОСОБА_5 вимоги скарги не визнає у повному обсязі, в обґрунтування зазначаючи, що скарга є безпідставною, необґрунтованою та також такою, що не відповідає вимогам закону та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

02.02.2017 р. до Маневицького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області з Енергодарського міського відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області надійшло виконавче провадження №16922830 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

В постанові про передачу виконавчого провадження було зазначено, що заборгованість по аліментах станом на 01.11.2016 р. становить 121747,67 грн.

На підставі ч.4 ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем Івашиком Т.Л. винесено постанову 02.02.2017 р. про прийняття виконавчого провадження №16922830, копії якої направлено боржнику для виконання, стягувану для відома за вих № 551 від 02.02.2017 року. Одночасно було надіслано виклик боржнику, однак боржник на виклик державного виконавця не з'явився та ніяких відомостей щодо сплати боргу не надав.

16.02.2017 державним виконавцем зроблені запити ТСЦ 0742 щодо наявності транспортних засобів зареєстрованих на ім'я боржника, в банківські установи щодо відкритих банківських рахунків, РЦЗ щодо перебування на обліку як шукаючий роботу, в УСЗН Маневицької РДА щодо перебування на обліку як отримувач пенсії чи інших доходів, в Держгеокадастр щодо наявності земельної ділянки та Міграційну службу у Волинській області щодо видачі документа, що дає право на виїзд з України. Згідно відповідей, які надійшли з ТСЦ 0742 транспортні засоби на ім'я боржника не зареєстровані. Відкритих рахунків в інших банківських установах на ім'я боржника не значиться. Також державним виконавцем зроблені запити до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи та про осіб-боржників, які отримують пенсії, за результатами обробки запиту інформації не знайдено та до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб та про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, що результат обробки запиту інформує платник податків з таким податковим номером на обліку в органах ДПС не перебуває та інформація стосовно боржників-фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь податку, та сум утриманого з них ДРФО відсутня.

09.10.2017 р. державним виконавцем повторно зроблено запити щодо наявності зареєстрованого за боржником майна. Згідно відповідей, що надійшли на запити у боржника відсутня майно на яке можна звернути стягнення у рахунок погашення боргу.

10.10.2017 р. боржнику повторно надісланий виклик, на який він теж не заявився та ніяких, пояснень щодо сплати боргу не надав.

22.02.2018 року відповідно до п.2 ч.1 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 06.02.2018) державним виконавцем було винесено відповідні постанови про обмеження так як заборгованість станом на 01.02.2018 р. становила 129014 грн.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобовязаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

11.05.2018 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

13.09.2018 р. державним виконавцем на підставі ч.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 28.08.2018) винесено постанову про накладення штрафу в сумі 66764,48 гри. (50% від суми заборгованості ). Заборгованість станом на 01.09.2018 р. складала - 133528,97 грн.

17.09.2018 р. боржнику надіслано виклик державного виконавця на який він знову не з'явився.

Посилання заявника у скарзі на те, що йому не було повідомлено про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів вважає безпідставним, враховуючи те, 03.02.2017 р. рекомендованим листом за №150 направлено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження та виклик боржнику на який боржник не з'явився.

15.02.2017 р. скаржником (боржником) до відділу ДВС направлено заяву про повернення виконавчого листа щодо стягнення аліментів.

Крім того, на підставі ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», 22.02.2018 р. винесено постанови про обмеження боржника, а саме: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для, відстрілу патронів, споряджених гумовими, чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення, заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. В наведених постановах зазначена, сума заборгованості по аліментах, яка виникла станом на 01.02.2018 рік. Зазначені постанови були наплавлені рекомендованим листом боржнику відповідно до списку рекомендованих повідомлень від 23.02.2018 р. за № 932.

Наступним фактом підтвердження того, що боржник: був ознайомлений з заборгованістю по аліментам, є те, що 19.03.2018 р. до відділу ДВС надійшла заява боржника ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження, в якій він аргументує, що в кінці 2016 року йому стало відомо про те, що з нього стягуються аліменти, коли він отримав розрахунок заборгованості по аліментам.

Враховуючи зазначене, вважає, що державним виконавцем правомірно винесено постанову як про накладення арешту так і про накладення штрафу, а також зауважує, що у скарзі ставиться питання щодо скасування постанови про накладення штрафу, а у вимогах, боржник просить скасувати постанову про арешт.

В судове засідання стягувач ОСОБА_3 не зявилась повторно, причини неявки суд не повідомила, заяв або клопотань про відкладення слухання скарги до суду не надала.

Враховуючи, що відповідно до приписів ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд враховуючи відсутність клопотань учасників справи про відкладення розгляду справи вважає можливим розглянути справу у відсутності заявника, особи дії якої оскаржуються та стягувача.

У звязку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи №2-1384/2009, матеріали справи за скаргою та надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Гарантуючи судовий захист з боку держави,Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч.5 ст.55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.2 ст.22, ст.64 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності, тощо.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що скарга на дії державного виконавця вважатиметься прийнятною, якщо буде встановлено, що державний виконавець при здійсненні виконавчих дій своїми діями чи бездіяльністю порушив права сторони виконавчого провадження.

Згідно ч.1 ст.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Відповідно до ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Так, судом, з матеріалів цивільної справи №2-1384/2009 встановлено, що в провадженні Енергодарського міського суду Запорізької області перебувала цивільна справи №2-1384/2009 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини по якій Енергодарським міським судом Запорізької області було ухвалено рішення у заочному провадженні, яким позовні вимоги задоволено частково(а.с.19-20); 27.01.2010 року Відділом ДВС Енергодарського МУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №16922830 з примусового виконання виконавчого листа №2-1384 виданого 22.01.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки Дар`ї в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини та у п.2 резолютивної частини даної постанови надано боржнику строк для добровільного виконання (а.с.29).

18.11.2016 року до Енергодарського міського суду надійшла письмова заява ОСОБА_7 датована 11.11.2016 року в якій він просить надіслати йому копію рішення Енергодарського міського суду Запорізької області про стягнення з нього аліментів за 2009 рік (а.с.43). Також, у своїй заяві про перегляд заочного рішення Енергодарського міського суду по справі №2-1384/2009, яка надійшла до суду 21.12.2016 року, ОСОБА_1 в абзаці другому зазначає, що заочне рішення Енергодарського міського суду по даній справі було ним отримано 12.12.2016 року (а.с.46). Отже, судом встановлено, що у листопаді 2018 року ОСОБА_1 було відомо про стягнення з нього аліментів на підставі рішення 2009 року, а саме ж рішення суду, було отримано ОСОБА_1 в грудні 2016 року.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 16.01.2017 року в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.63) та 06.02.2017 року ОСОБА_1 безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області було подано скаргу на рішення суду від 08.10.2009 року по справі №2-1384/2009 (а.с.67).

А відповідно до письмової заяви ОСОБА_1 датованої 15.02.2017 року, в якій ОСОБА_1 просить повернути виконавчий лист до Енергодарського міського суду у звязку з подачею ним апеляційної скарги на рішення суду, яка надійшла до Маневицького районного відділу ДВС 20.07.2017 р. на ім`я старшого державного виконавця Іващик Т.Л., з абзацу першого заяви встановлено, що ОСОБА_4, про що він зазначає самостійно, відомо, що в провадженні Маневицького РВ ДВС ГТУЮ знаходиться виконавче провадження за виконавчим листом №2-1384 від 22.10.2010 року щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини (а.с.56 матеріалів скарги).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20.04.2017 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 18.10.2009 року (а.с.79).

Отже, рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 18.10.2009 року по справі №2-1384/2009 є чинним та підлягає виконанню, оскільки згідно ст.129-1 Конституції України, ч.1 ст.14 ЦПК України, в редакції Закону від 18.03.2014 р. (зі змінами, станом як на час отримання ОСОБА_1 судового рішення так і постановлення ухвали Апеляційним судом) судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для виконання.

10.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Енергодарського міського суду з заявою про відстрочення виконання судового рішення по справі №2-1384/2009, в абзаці третьому якої, ОСОБА_1 зазначає, що про той факт, що з нього стягуються аліменти, йому стало відомо в лютому 2017 року, коли він отримав постанову Маневицького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області від 02.02.2017 року, до цієї дати, жодних рішень суду чи постанов з ВДВС йому не надходило (а.с.85 матеріалів цивільної справи), однак зазначене спростовується вищенаведеними встановленими обставинами.

Крім того, сам ОСОБА_1, у своїй заяві до головного державного виконавця Маневського РВ ДВС датованою 12.03.218 року, вх..№858/03-16-27 в абзаці другому зазначає, що про те, що з нього стягуються аліменти, йому стало відомо в кінці 2016 року, коли отримав розрахунок заборгованості по аліментам (а.с.40-зворот матеріалів скарги).

Відповідно до положень ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно вимог ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як зазначалось 27.01.2010 року Відділом ДВС Енергодарського МУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №16922830 з примусового виконання виконавчого листа №2-1384 виданого 22.01.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки Дар`ї (а.с.29 матеріалів цивільної справи).

13.12.2016 року головним державним виконавцем Енергодарського МВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області було винесено постанову про передачу виконавчого провадження №16922830 з примусового виконання виконавчого листа №2-1384 виданого 22.01.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини за адресою місця реєстрації ОСОБА_4 до Маневицького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, при цьому в описовій частині даної постанови зазначено, що заборгованість по аліментам станом на 01.11.2016 рік становить 127747,67 грн. (а.с.61 матеріалів скарги)

Частиною 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначено підстави направлення розрахунку у тому числі боржнику.

Так, згідно приписів ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, щовиконавець зобовязаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Отже, саме державний виконавець Енергодарського МВ ДВС, у звязку з надісланням виконавчого документу за належністю до іншої державної виконавчої служби (п.4 ч.4 ст.71 Закону) повинен був направити розрахунок у тому числі і боржнику ОСОБА_1

Відповідно до супроводжувального листа вих.№26966 від 13.12.2016 року, матеріали виконавчого провадження, у тому числі і постанова про передачу виконавчого провадження, розрахунок заборгованості, були направлені до Маневського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, копія була направлена і ОСОБА_1 (а.с.60зворот матеріалів скарги).

Тобто, згідно зазначеного супроводжувального листа, державний виконавець Енергодарського МВ ДВС виконав приписи п.4 ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

02.02.2017 року старшим державним виконавцем Маневського РВ ДВС виконавчий лист №2-1384 виданий 22.01.2010 р. було прийнято до провадження постановою про прийняття виконавчого провадження (а.с.59-зворот матеріалів скарги) та на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення (а.с.60 матеріалів скарги).

Факт отримання заявником ОСОБА_1 постанови Маневицького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області від 02.02.2017 року, підтверджується і самим ОСОБА_1 у заяві до Енергодарського міського суду про відстрочення виконання судового рішення по справі №2-1384/2009 (а.с.85 матеріалів цивільної справи), про яку судом зазначалось вище.

Як зазначено вище, відповідно до п.2 ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний повідомити про розрахунок заборгованості боржнику у разі подання заяви, у тому числі, боржником.

Отже, вже в лютому 2017 року ОСОБА_1 було відомо про наявність в Маневицькому РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області виконавчого провадження за виконавчим листом №2-1384 виданого 22.01.2010 року про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини, доказів, що ОСОБА_4 не мав реальної можливості звернутися до даного виконавчого органу з заявою про отримання розрахунку заборгованості, що передбачено п.2 ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» -матеріали справи не містять. Також, з заяв ОСОБА_4 до Маневицького РВ ДВС ГТУЮ датованих 15.02.2017 р. та 12.03.2018 р. (а.с.40зворот, 56 матеріалів скарги), про які судом зазначалось вище, вбачається наявність можливості у ОСОБА_4 для отримання розрахунку, як у лютому 2017 року так і у березні 2018 року, однак доказів відсутності такої можливості ОСОБА_1 суду не надано, а отже неправомірності дій щодо ненадання розрахунку заборгованості .

При цьому, вирішуючи питання щодо правомірності винесення 13.09.2018 року головним державним виконавцем Маневицького РВ ДВС постанови про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 13.09.2018 року головним державним виконавцем Маневицького РВ ДВС ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 (заявника по справі) в розмірі 50% від суми заборгованості з 02.02.2017 р. по 01.09.2018 р. в розмірі 66764,48 грн. за несплату аліментів за виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчого листа №2-1384 виданого 22.01.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини (а.с.6, 38 матеріалів скарги) (далі спірна постанова).

Зазначену постанову було отримано ОСОБА_1 04.10.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням (а.с.61зворот матеріалів скарги), строк звернення до суду зі скаргою встановлено п.а ч.1 ст.449 ЦПК України - десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

В п.16 постанови № 6 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», визначено, що право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за нормами Закону про виконавче провадження, а не за нормами ЦПК.

Згідно приписів ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Підтвердження доказів отримання спірної постанови 08.10.2018 року, як про це зазначає заявник ОСОБА_1 у своїй скарзі, судом не встановлено, однак, згідно штемпелю на поштовому конверті (а.с.8), ОСОБА_1 направив скаргу до суду 11.10.2018 року, отже десятиденний строк звернення до суду - не минув, а отже ОСОБА_1 строк звернення зі скаргою не пропущено.

Як зазначено, спірну постанову головним державним виконавцем було винесено 13.09.2018 року, однак, доповнення до ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» частиною 14, який передбачає накладення на боржників штрафу за заборгованість по аліментам, у тому числі в пункті 3 - передбачає можливість виконавця накласти на боржника штраф у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, в разі наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, було доповнено Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 р., який набрав чинності лише 28.08.2018 року

Однак, відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Отже, виходячи з вищевикладеного, зміни в законодавстві визначені у ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», можуть бути застосовані до тих випадків, які будуть виникати після 28.08.2018 року. На заборгованість по сплаті аліментів, яка існувала у боржника до 28.08.2018 року її розмір та тривалість накопичення вказана новація законодавства не розповсюджується. Ця раніше вже існуюча заборгованість не може впливати і враховуватись при визначенні штрафних санкцій у майбутньому на заборгованість, яка виникне після 28.08.2018 року.

Відповідно до ст.8 Конституції Україні, в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Оскільки Конституція України, має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Такі розяснення містяться у пунктах 1 та 2 Постанови ПВС України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Аналізуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про недотримання головним державним виконавцем Маневицького РВ ДВС ОСОБА_2 зазначених вище вимог законодавства при винесенні 13.09.2018 року постанови про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50% суми заборгованості в розмірі 66764,48 грн. на користь ОСОБА_3, накладеного у звязку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів за відкритим виконавчим провадженням, за період з 02.02.2017 року по 01.09.2018 рік в розмірі 133528,97 грн., що перевищує суму відповідних платежів за три роки, що зумовлює її скасування, а отже задоволення вимог скарги ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 12, 13, 18, 76-83, 247, 258-261, 263, 352, 354, 447, 449-451, 453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, особа, дії якої оскаржуються: головний державний виконавець Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3, на дії державного виконавця задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 від 13.09.2018 року винесену у виконавчому провадженні №16922830 за виконавчим листом №2-1384 виданого 22.01.2010 року, про накладення на боржника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, штрафу на користь ОСОБА_3 за несплату аліментів у розмірі 50% від суми заборгованості, в сумі 66764,48 грн.

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня отримання сторонами її копії безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Енергодарський міський суд Запорізької області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Бульба