АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7916/17 22-ц/774/1022/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 212/7916/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2018 року, яка постановлена суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст ухвали складено 14 лютого 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договорів оренди недійсними, звільнення нерухомого майна.

13 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про забезпечення позову шляхом передачі йому на зберігання приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та заборонити ОСОБА_4, ОСОБА_2 вчиняти правочини щодо розпорядження та користування майном в тому числі оренди приміщень за зазначеними вище адресами, з метою недопущення знищення майна шляхом його пошкодження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2018 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення його позову.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову, з тих підстав, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм ст. ст. 149, 152 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції, посилаючись на порушення прав спадкоємців за заповітом, не вислухав їх думки та не врахував, що спадщина за заповітом на нерухоме майно не оформлена, а оскільки існує спір між спадкоємцями, з метою збереження спадкового майна, необхідно накласти на нього арешт.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року відкрито апеляційне провадження по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2018 року, та визначено, що, відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року, пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України, справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

13 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 подав до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначив, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу перебуває цивільна справа про визнання недійсними договорів оренди нежитлових приміщень, звільнення нерухомого майна, у зв'язку з чим просив суд забезпечити його позовну заяву шляхом передачі йому на зберігання приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та заборонити ОСОБА_4, ОСОБА_2 вчиняти правочини щодо розпорядження та користування майном в тому числі оренди приміщень за зазначеними вище адресами, з метою недопущення знищення майна шляхом його пошкодження.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідачів відсутня можливість розпорядження нерухомим майном, на яке накладено арешт, та з того, що на час розгляду справи відсутня інформація про оформлення спадщини за заповітом на зазначене нерухоме майно.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз'яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договорів оренди недійсними, звільнення нерухомого майна.

Предметом спору є приміщення АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_1.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 113779520, 113764949, на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_3, накладено арешт на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15.06.2017 року справа № 212/3477/17; 1-кс/212/837/17, натомість із вказаного витягу, який датований 27.07.2017 року не вбачається, що арешт вказаної квартири має сталий характер, дійсний на момент постановлення оскаржуваної ухвали та може бути забезпеченням позову ОСОБА_1 про визнання договорів оренди недійсними та звільнення нерухомого майна, тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали у відповідачів відсутня можливість розпорядження нерухомим майном, на яке накладено арешт.

Крім того слід зауважити, що той факт, що на час розгляду справи інформація про оформлення спадщини за заповітом на приміщення АДРЕСА_3 та на квартиру АДРЕСА_1 відсутня, не може бути підставою для відмови в задоволенні заяви позивача про забезпечення його позову, оскільки відповідачі по справі вправі скористатись своїм правам та оформити спадщину за заповітом у встановлений законом строк.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігати ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. При цьому, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст. 153 ЦПК України (в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення ухвали), не витребував у заявника додаткових матеріалів та інших доказів.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, судом першої інстанції не перевірено необхідності забезпечення позову в межах заявлених позивачем позовних вимог, не встановлено факту того, чи існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не перевірено можливість часткового задоволення заяви позивача в межах заявлених вимог, що свідчить про порушення судом порядку вирішення заяви про забезпечення позову, а тому ухвала від 14 лютого 2018 року, як постановлена з порушенням зазначених норм процесуального права, підлягає скасуванню з передачею питання щодо заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена без дотримання норм процесуального права щодо встановлення обставин, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню, з направленням матеріалів за заявою ОСОБА_1 до суду першої інстанції для розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2018 року скасувати.

Матеріали за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договорів оренди недійсними, звільнення нерухомого майна повернути до суду першої інстанції для розгляду, згідно вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: