Справа № 404/1128/16-ц
Номер провадження 2/404/96/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря - Вітохіної Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, неповнолітнього ОСОБА_4, законні права та інтереси якого представляє ОСОБА_5 про визнання недійсними договору купівлі-продажу, договору дарування, визнання права власності в порядку спадкування на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно якого просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 05 жовтня 2015 року квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Позовні вимоги мотивував тим, що 19 травня 2015 року помер його син ОСОБА_7, після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_2, яке спадкодавцю належало на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2015 року. Як спадкоємець першої черги , він звернувся до приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу ОСОБА_8, із заявою про прийняття спадщини, проте 30.11.2015 року одержав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема , видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3, у звязку з відсутністю державної реєстрації права власності на квартиру за спадкодавцем. У лютому 2016 року йому стало відомо, що вказана квартира була продана 05.10.2015 року ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреності від імені його сина від 11.11.2014 року, ОСОБА_2. Стверджує, що ОСОБА_3, яка є рідною тіткою померлого знала, що він загинув під час бойових дій в зоні АТО, проте використала довіреність і продала належне йому майно, привласнивши кошти.

Посилаючись на норми статей 25, 203,215, 248, 1008 ЦК України , оскільки зі смертю його сина припинилася і його цивільна дієздатність та автоматично припинено договір доручення на ім»я ОСОБА_3, просив задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 липня 2016 року до участі у справі , за клопотанням представника позивача, залучено в якості співвідповідача неповнолітнього ОСОБА_4, законні права та інтереси якого представляє ОСОБА_5 /т.1, а.с. 74/.

11 грудня 2017 року позивач доповнив свої вимоги , так як при розгляді справи з»ясувалося, що спірне майно було відчужено за договором дарування ОСОБА_4 , в зв»язку з чим остаточно просив : - визнати недійсним договір купівлі-продажу від 05 жовтня 2015 року квартири АДРЕСА_4, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6; - визнати недійсним договір дарування від 29 червня 2016 року квартири АДРЕСА_4, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 ; - визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності, в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_5 (колишня назва міста Кіровоград ( т.2 а.с. 70-71).

В судовому засіданні позивач , його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили задовольнити. Після оголошеної перерви представник позивача подала клопотання про продовження розгляду справи у їх відсутності ( т.2 а.с. 161 ).

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, у їх задоволенні просили відмовити , вважають їх безпідставними, необґрунтованими. Окрім того, щодо вимог поданих позивачем 11.12.2017 року , то останнім невірно обрано спосіб захисту своїх прав. Враховуючи практику розгляду цивільних справ , договір, який було укладено після договору, визнаного судом недійсним , не може бути визнано недійсним ( т.2 а.с.141-142 ).

Відповідач ОСОБА_3, її представник та ОСОБА_5, яка представляє законні права та інтереси неповнолітнього ОСОБА_4, в судове засідання не зявились, повідомлялись судом про час та місце розгляду справи належним чином, правом подачі заперечень до 15.12.2017 року не скористалися.

02.03.2016 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі №404/1128/16-ц ( номер провадження 2/404/1353/16 ) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу задоволено. Забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, шляхом накладення арешту на: квартиру АДРЕСА_6, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .

16.03.2017 року заяву представника ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову - задоволено. Заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, застосовані ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 березня 2016 року , шляхом накладення арешту на: квартиру АДРЕСА_6, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 Іванівні- скасовано.

В той же час, ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 березня 2017 року , заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі №404/1128/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, неповнолітнього ОСОБА_4 , законні права та інтереси якого представляє ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу задоволено. Забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , неповнолітнього ОСОБА_4 , законні права та інтереси якого представляє ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу, шляхом накладення арешту на: квартиру АДРЕСА_6, яка належить на праві власності співвідповідачу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача ОСОБА_2 та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2015 року позов ОСОБА_7 до Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради, третя особа Головне управління юстиції в Кіровоградській області про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Визнано за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на квартиру №2, в будинку №26, що по вулиці Желябова, в місті Кіровограді, в порядку спадкування після ОСОБА_9, яка померла 13 вересня 2014 року. Рішення суду набрало законної сили 13 травня 2015 року /т.1, а.с. 119-120/.

14.05.2015 року проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області за ОСОБА_7 щодо квартири №2, в будинку №26, що по вулиці Желябова, в місті Кіровограді ( т.1 а.с.135).

19 .05. 2015 року ОСОБА_7 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-АМ №317698, виданого виконкомом Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області 25 травня 2015 року /т.1, а.с. 4/.

Позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-АМ №308604, виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області 27 травня 2015 року /т.1, а.с. 5/.

За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї.

Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

У відповідності до встановленої законом черговості у першу чергу спадкують діти спадкодавця, той з подружжя, хто пережив його, та батьки.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

У межах встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини, а саме 27 серпня 2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_7 /т.1, а.с. 248/.

Надалі, 30 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом /т.2, а.с. 9/, однак постановою від 30 листопада 2015 року №594/02-31 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру №2 в будинку №26, що по вулиці Желябова в місті Кіровограді. Постанова нотаріуса мотивована тим, що ОСОБА_7 не є власником вказаної нерухомості /т.2, а.с. 12/.

При цьому, судом з»ясовано, що 11.11.2014 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за р. №1097 посвідчено довіреність від імені ОСОБА_7, якою він уповноважив ОСОБА_3 бути його представником у відповідній нотаріальній конторі з питань оформлення спадкових прав на спадкове майно, яке залишилось після смерті його матері ОСОБА_9, яка померла 13 вересня 2014 року, а також після оформлення спадщини продати за ціну та на умовах на її розсуд успадковане нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Кіровоград, вул. Желябова, 26, квартира№2, що на день виконання довіреності буде належати йому на праві власності /т.1, а.с. 124/.

В матеріалах справи наявна також копія заяви ОСОБА_7 від 11.11.2014 року, якою він стверджує, що ОСОБА_3 є його повіреною особою згідно довіреності, посвідченої 11.11.2014 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_10 р. №1097 та доводив до відома усіх зацікавлених осіб про те, що ним від ОСОБА_3 отримано в повному обсязі грошову суму готівкою у розмірі 35 000 ,00 грн., яку він мав намір виручити від продажу квартири №2 в будинку №26, що по вулиці Желябова в місті Кіровограді. Вважав ОСОБА_3 такою, що виконала своє зобовязання за дорученням щодо передачі йому коштів, отриманих від продажу нерухомого майна. У звязку з цим, після укладення від його імені договору купівлі-продажу, який передбачений у зазначеній довіреності, грошові кошти, незалежно від суми, що будуть отримані представником не підлягатимуть передачі йому, а мають залишитись у власності ОСОБА_3. Справжність підпису ОСОБА_7 засвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі за №1101 /т.1, а.с. 43/.

05 жовтня 2015 року між ОСОБА_7, від імені та в інтересах якого на підставі довіреності, посвідченої 11 листопада 2014 року ОСОБА_10 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу по р. №1097 діяла ОСОБА_3, та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири №2 в будинку №26, що по вулиці Желябова в місті Кіровограді, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 /т.1, а.с. 10-13/.

Крім того, з»ясовано, що згідно договору дарування від 24.06.2016 року, ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_4, в особі законного представника ОСОБА_5 квартиру №2 в будинку №26, що по вулиці Желябова в місті Кіровограді. Договір посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за №765 /т.1, а.с. 93-94/.

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно до ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі: 1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її видала; 3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; 4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність; 5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність; 6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків; 7) смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. З припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов'язаний негайно повернути довіреність.

Позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_3 , є рідною тіткою його померлого сина ОСОБА_7 , тому їй було відомо станом на 05.10.2015 року , що його син загинув під час бойових дій в зоні АТО .

Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Таким чином, смерть довірителя призводить до припинення дії довіреності.

Водночас, за змістом ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними умовами для чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Презумпція правомірності правочину встановлена законодавцем у ст.204 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ст.216 ЦК України).

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.5,8,26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності.

При таких обставинах, з наведених вище нормативних актів цивільного законодавства України випливає, що представник є особою, яка уповноважена вчиняти лише ті правочини від імені довірителя, якого він представляє на підставі довіреності, право на вчинення яких має особа, яку він представляє, і ці дії повинні бути правомірними.

Так, при укладанні договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2015 року квартири АДРЕСА_7 (Кропивницькому), посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 981 ОСОБА_3 діяла на підставі вже припиненої довіреності в інтересах ОСОБА_7, який помер на момент здійснення правочину.

Посилання відповідача на той факт, що ОСОБА_7 у своїй заяві від 11.11.2014 року отримав від ОСОБА_3 35 000,00 грн., які він мав намір виручити від продажу спірної квартири, т а вважав, що після укладання від його імені договору купівлі-продажу , який передбачений у зазначеній довіреності від 11.11.2014 року , грошові кошти , незалежно від суми , що будуть отримані його представником від покупця , не підлягатимуть передачі йому , а мають залишитися у власності ОСОБА_3, суд вважає безпідставними, так як зазначене не може вважатися виключними обставинами для укладання спірного правочину.

ОСОБА_3 не мала права на розпорядження вказаною квартирою, а отже не дотримано вимогу щодо наявності у сторін необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Таким чином, суд приходить до висновку , що спірна квартира була продана на підставі довіреності , яка втратила чинність , так як зі смертю ОСОБА_7 припинилася його цивільна дієздатність та автоматично припинено і договір доручення на ім»я ОСОБА_3, а відтак вимога позивача щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2015 року квартири АДРЕСА_4, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

При цьому, у задоволенні вимог позивача про визнання недійсним договору дарування від 29 червня 2016 року квартири АДРЕСА_4, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , слід відмовити , так як не підлягають задоволенню позови про визнання наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. В свою чергу , визнання за ОСОБА_1 права власності, в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_5 (колишня назва міста Кіровоград) , є також безпідставним та у даному випадку, добросовісності наступних набувачів, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

В порядку ст. 141 ЦПК України, стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3 ( оскільки при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору) на користь держави по 275,60 грн., з кожного, судового збору. Іншу частину судових витрат компенсувати за рахунок держави ( оскільки у задоволенні частини вимог судом відмовлено, а позивача звільнено від їх сплати) .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, неповнолітнього ОСОБА_4, законні права та інтереси якого представляє ОСОБА_5 про визнання недійсними договору купівлі-продажу, договору дарування, визнання права власності в порядку спадкування на квартиру задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 05 жовтня 2015 року квартири АДРЕСА_4, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6

У задоволенні вимог про визнання недійсним договору дарування від 29 червня 2016 року квартири АДРЕСА_4, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та визнання за ОСОБА_1 права власності, в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_5 (колишня назва міста Кіровоград)- відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави по 275,60 грн., з кожного, судового збору. Іншу частину судових витрат компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

відповідач: ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3

відповідач: ОСОБА_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4

Повне судове рішення складено 23.11.2018 року

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда