Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 204/6819/16-ц

провадження № 61-26068св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2017 року у складі судді Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що вона зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1. Крім неї, у цій квартирі зареєстрований її батько - ОСОБА_3, який з лютого 2012 року припинив проживати у цій квартирі та переїхав до іншого житлового приміщення, що підтверджується відповідними актами від 01 серпня 2016 року та від 01 квітня 2016 року. З цього часу вона сама несе тягар з утримання майна, самостійно оплачує комунальні послуги.

На підставі вказаного, ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_1, оскільки він без поважних причин у ній не проживає.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2017 року у складі судді Тітової І. В. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема непроживання відповідача у спірній квартирі. Крім того, у провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про скасування розпорядження органу приватизації Дніпропетровської міської ради, скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації права власності на житло, що також є беззаперечним доказом того, що відповідач має намір й надалі проживати за місцем своєї реєстрації, оскільки іншого житла не має.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2017 року визнано неподаною і повернуто заявнику.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що заявник у визначений судом строк недоліки апеляційної скарги щодо сплати судового збору не усунула, тому відповідно до частини другої статті 297 та статті 121 ЦПК України 2004 року її скаргу необхідно визнати неподаною і повернути заявникові.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що ні вона, ні її представник не отримували ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху, у зв'язку із чим в апеляційного суду не було правових підстав для повернення її апеляційної скарги. Крім того, повернення апеляційним судом апеляційної скарги у зв'язку з несплатою судового збору обмежує право заявника на доступ до правосуддя, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини є недопустимим.

Відзив на касаційну скаргу відповідачем не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У частині третій статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом установлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Частиною другою статті 297 ЦПК України 2004 року встановлено, що до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору, застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 297, статті 121 ЦПК України 2004 року суддя, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог статей 119 і 120 цього Кодексу або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали. Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає її вимоги, апеляційна скарга вважається неподаною і повертається заявникові.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2017 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання ухвали.

Підставою залишення апеляційної скарги без руху зазначено несплату судового збору у розмірі 606,32 грн.

У матеріалах справи наявні супровідні листи, датовані липнем і серпнем 2017 року, про направлення апеляційним судом копії вищевказаної ухвали ОСОБА_1 та її представнику - ОСОБА_2 (а. с. 244, 245).

Разом з тим, три конверти, направлені судом ОСОБА_1 та її представнику - ОСОБА_2, рекомендованим відправленнями від 11 липня 2017 року і 03 серпня 2017 року, повернулися до апеляційного суду з відміткою про повернення у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а. с. 247-249).

Таким чином, апеляційний суд не мав доказів вручення ОСОБА_1 та її представнику - ОСОБА_2 копії ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2017 року визнано неподаною і повернуто заявнику.

За вимогами, встановленими статтею 74 ЦПК України 2004 року, копія ухвали разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

За змістом наведених норм закону, повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, указаних в ухвалі.

Вказане свідчить, що в апеляційного суду були відсутні законні підстави для визнання апеляційної скарги ОСОБА_1 неподаною, оскільки такі підстави мають місце у випадку невиконання особою, яка подала апеляційну скаргу, вимог ухвали суду про усунення недоліків, а не внаслідок спливу строку, наданого судом на їх усунення, незалежно від обізнаності особи з наявністю таких недоліків.

Таким чином, апеляційним судом не дотримано вимог цивільного процесуального закону. Крім того, судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Аналогічні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, провадження № 14-280цс18.

У частині шостій статті 411 ЦПК України визначено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Оскільки порушення апеляційним судом норм процесуального права призвело до постановлення незаконної ухвали, оскаржуване судове рішення відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2017 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк