Справа №488/1937/17 25.06.2018
Провадження №22-ц/784/952/18
Справа №488/1937/17 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції: Лисенко П.П.
Провадження №22-ц/784/952/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 червня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Базовкіної Т.М., Бондаренко Т.З.,

із секретарем судового засідання Яценко Л.В.,

з участю:

позивачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

їх представника - ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_7 ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва, яка постановлена під головуванням судді Селіщевої Л.І. 17 квітня 2018 року в приміщенні Корабельного районного суду м. Миколаєва, за заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними та скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и л а :

17 квітня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Корабельного районного суду м. Миколаєва з заявою про забезпечення позову, яку обґрунтовували наступним.

ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_5, а ОСОБА_3 з березня 1999 року проживала з останнім однією сім'єю без реєстрації шлюбу в його будинку АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді будинкових матеріалів, обладнання, виробів, конструкцій використаних у процесі будівництва житлового АДРЕСА_1 та житлового будинку АДРЕСА_2 а також три автомобілі.

Будинок АДРЕСА_2 з усіма господарськими та побутовими спорудами, згідно договору купівлі - продажу від 14 вересня 2000 року та три автомобілі були куплені за спільні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в період їхнього спільного проживання.

Після смерті ОСОБА_5 позивачі звернулися до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, у зв'язку з чим 15 жовтня 2014 року була відкрита спадкова справа №504/2014.

Проте ОСОБА_3 державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом, у зв'язку з тим, що вона із спадкодавцем не перебувала в офіційних шлюбних відносинах.

Та звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю, у зв'язку з цим видача свідоцтв про право на спадщину було призупинено.

10 травня 2017 року у судовому засіданні при розгляді цивільної справи ОСОБА_3 стало відомо, що 11 червня 2002 року ОСОБА_9 продала ОСОБА_10 (мати померлого) будинок АДРЕСА_2 по біржовій угоді.

Згідно рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2015 року та угода визнана дійсною та визнано право власності на вказане домоволодіння за ОСОБА_10

14 березня 2016 року ОСОБА_10 нотаріально оформила договір дарування, відповідно до якого, подарувала вказаний будинок своєму онуку ОСОБА_11

19 липня 2016 року відповідно до договору купівлі - продажу, ОСОБА_11 продав вказаний будинок ОСОБА_5

Дізнавшись про таке, 24 травня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пред'явили до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_5 позов про визнання правочинів недійсними та скасування державної реєстрації права власності та просили визнати недійсними:

- договір купівлі - продажу будинку АДРЕСА_2 від 11 червня 2002 року укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на УТБ «Нікольський град»;

- договір дарування будинку АДРЕСА_2 від 14 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_11;

- договір купівлі - продажу будинку АДРЕСА_2 від 19 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5

17 квітня 2018 року під час розгляду вищезазначеного позову, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись із заявою про забезпечення позову, оскільки вважають незаконними вищевказані правочини та оспорюють законність набуття ОСОБА_5 права власності на будинок АДРЕСА_2, до того ж на цей будинок був накладений арешт в порядку забезпечення позову в іншій цивільній справі, проте ОСОБА_5 намагається переоформити на своє ім'я особові рахунки на житлово-комунальні послуги, внаслідок чого ОСОБА_3, яка проживає у цьому будинку, буде позбавлена можливості користуватися електроенергією, водо- та газопостачанням, просили забезпечити позов, шляхом заборони ПАТ «Миколаївобленерго», ПАТ «Миколаївгаз» та МКП «Миколаївводоканал» вчиняти будь-які дії щодо відключення будинку АДРЕСА_2 від електроенергії, водопостачання та газопостачання та переоформлювати договори про надання послуг з ОСОБА_5 на інших осіб до вирішення справи по суті.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2018 року заяву задоволено у повному обсязі.

ОСОБА_5 подала на цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі, через безпідставність таких вимог, оскільки заява не містить доказів саме того, що є реальна загроза невиконання чи утруднення невиконання судового рішення по справі, оскільки ОСОБА_3 взагалі там не проживає, а лише користується господарськими спорудами без правових підстав.

Скаргу обґрунтовувала порушенням районним судом норм процесуального права при постановленні ухвали.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у заяві про забезпечення позову у спосіб, визначений заявником, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд 1 інстанції виходив з того, що не вжиття таких заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити виконання рішення суду по даній справі.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області не у повній мірі погоджується з такими висновками суду 1 інстанції, вважає їх не вірними, не обґрунтованими й не законними.

За Конституцією України, ст.43 ЦПК України (далі - ЦПК) та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Зазначене у повній мірі стосується і вирішення питання про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік видів такого забезпечення передбачено ч. 1 ст. 150 ЦПК, який не є вичерпним, а тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Приймаючи рішення про застосування заходів забезпечення позову суду необхідно перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати їх лише у випадках, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, що внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди.

При цьому, все це повинно бути мотивовано, а не носити шаблонний перепис диспозиції норми права.

Крім того, ухвалюючи рішення про вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен зазначити в ухвалі достатні підстави, що дозволяють вважати, що відповідач або інші особи є порушником права позивача, при цьому слід керуватися суттю позовних вимог.

У той же час, ухвала не повинна містити висновки по суті спору, що виник, і наперед визначати рішення у справі.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв'язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК позов забезпечується, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, зокрема, обмежити можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді, що може привести до незворотних наслідків.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 259 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Оскаржена ухвала не у повній мірі відповідає виписаному.

Як вбачається із копій матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять визнати правочин недійсним, відповідно якого ОСОБА_5 набула права власності на будинок АДРЕСА_2 і як законний власник вживає заходи щодо переоформлення особового рахунку на користування комунальними послугами, і за її зверненням виписаний наряд на відключення зазначеного будинку від електроенергії, що порушує право позивача ОСОБА_3 на проживання та користування послугами, які необхідні для життєдіяльності, до часу поки судовим рішенням не буде вирішено даний позов по суті.

За такого, та взявши до уваги той факт, що забезпечення позову в частині заборони ПАТ «Миколаївобленерго», МКП «Миколаївводоканал» та ПАТ «Миколаївгаз» вчиняти дії щодо відключення житлового будинку АДРЕСА_2 від електро-, водо- та газопостачання, у даній справі не може бути застосовано, оскільки зазначений вид забезпечення не випливає з зазначеного позову, а стосується договірних правовідносин, відповідно до яких сторони дотримуються всіх істотних умов, то ухвала в цій частині підлягає скасуванню.

За таких же підстав, не є перешкодою виконанню рішення по даній справі, якщо воно буде ухвалено на користь позивачів, і переоформлення особових рахунків з ОСОБА_5 на іншу особу, бо таке стосується прав власників об'єкту нерухомості на укладення договорів з третіми особами, які забезпечують життєдіяльність будинку. У разі визнання за позивачами права власності на частку в будинку, вони теж будуть зобов'язанні укласти договори з надавачами комунальних послуг і наявність таких договорів з іншими співвласниками - не буде перешкодою цьому.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2018 року скасувати і прийняти нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 та ОСОБА_8 у заяві про забезпеченні їх позову до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_7, шляхом встановлення заборони ПАТ «Миколаївобленерго», МКП «Миколаївводоканал» і ПАТ «Миколаївгаз» вчиняти будь-які дії щодо відключення будинку АДРЕСА_2 від електро-, водо- та газопостачання та переоформлювати договори про надання названих послуг з ОСОБА_5 на інших осіб до вирішення справи по суті.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: Т.М. Базовкіна

Т.З. Бондаренко

__________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 26 червня 2018 року