Справа №491/861/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року Ананьївський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Желяскова О. О.

за участю секретаря - Соловйова К.В.

з участю сторін по справі:

заявника - ОСОБА_1

представника заінтересованої особи - Кресюн Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьєві за правилами окремого позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, заінтересована особа Гандрабурівська сільська рада Ананьївського району Одеської області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_3, який постійно проживав в с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області. Після його смерті відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай), розміром 2,50 в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка знаходиться у колективні власності КСП «Гандрабури», с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області, посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданого 22 квітня 1997 року Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області. Заповіту стосовно розпорядження своїм майном ОСОБА_3 не залишив.

Заявник, як спадкоємиця за законом четвертої черги звернулася до Ананьївської районної державної нотаріальної контори з приводу переоформлення спадкового майна, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно в зв'язку з тим, що відсутні документи, які можуть підтвердити факт проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше п'яти років до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

ОСОБА_1 зазначає, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року в с.Гандрабури, Ананьївського району, Одеської області. В її свідоцтві про народження запис відносно батька зроблено зі слів матері «ОСОБА_3», але фактично її біологічний батько ОСОБА_3, з яким вона мешкала з народження, тобто з 1978 року постійно, спільно, сумісно в одному домогосподарстві, однією сім'єю. Все життя заявник вважала та до теперішнього часу вважає ОСОБА_3 своїм рідним батьком, який виховував її, завжди утримував та допомагав матеріально, відносився, як до рідної дочки, незважаючи на те, що не був записаний її батьком в свідоцтві про народження. В зв'язку з тим, що її батьки, на час її народження, не перебували у зареєстрованому шлюбі, то від біологічного батька їй було присвоєно лише по-батькові «ОСОБА_3».

Зазначає, що після досягнення ОСОБА_3 пенсійного віку, вона доглядала за ним, надавала допомогу у фізичному плані, так як останні роки він хворів, самостійно був не спроможний у повній мірі повноцінно піклуватися про себе та вести домашнє господарство, все це вони робили разом по мірі фізичної спроможності кожного з них. Вказує, що у них з ОСОБА_3 був спільний фінансовий бюджет, спільно купували побутові речі, продукти харчування, ліки та одяг, а джерелом їх існування на той час були прибутки від ведення домашнього господарстві та пенсія за віком, яку отримував ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_3 заявник проводила похорон та поминальні обіди.

На даний час документально не прослідковується родинна лінія з померлим, а саме те, що померлий ОСОБА_3 був її рідним батьком, але вважає ,що в даному випадку вона може претендувати на спадкове майно ОСОБА_3, як спадкоємець четвертої черги за законом, оскільки проживала з ним однією сім'єю з 1978 року по день його смерті, в зв'язку з чим просить задовольнити заявлені вимоги.

В судовому засіданні, під час розгляду справи заявник, вимоги викладені в заяві підтримала в повному обсязі, зазначила, що спадкодавець є її батьком, з ним вона проживала з 1978 року, а саме з самого народження, він її виховував, а вона в свою чергу допомагала йому при хворобі в останні роки його життя. Після його смерті залишилась спадщина, однак через те що у неї та спадкодавця різні прізвища, вона не може підтвердити родинні відносини та переоформити спадкове майно. Вказує, що всі сусіди знали, що спадкодавець є її біологічним батьком та можуть підтвердити цей факт, однак жодного документу, який би доводив такий факт немає, лише свідки можуть підтвердити. та просить суд встановити факт її проживання однією сім'єю із ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Також зазначає, що мати та сестра не претендують на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3, при цьому мати хворіє, а у сестри на утриманні четверо дітей, тому вважає, що їх не потрібно залучати в якості заінтересованих осіб. Вказує, що їй зрозумілі права щодо необхідності надання доказів, роз'яснені судом, жодного документу, який би підтверджував факт проживання однією сім'єю зі спадкодацем не менше п'яти років надавати не бажає, вважає, що свідки в судовому засіданні підтвердять вказаний факт.

Представник заінтересованої особи Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, діюча на підставі довіреності (а.с.36) в судовому засіданні, під час розгляду справи пояснила, що вимоги викладені в заяві визнає повністю та не заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1, оскільки заявник та ОСОБА_3 дійсно проживали однією сім'єю, вели спільне господарство більше п'яти років, про що сільською радою надано відповідні витяги з по господарської книги. Документально підтвердити, що заявниця є дочкою спадкодавця не може, однак, як мешканці села, їй це відомо. Також їй відомо, що мати заявниці - ОСОБА_4 та сестра заявниці - ОСОБА_5 не претендуєють на спадкове майно ОСОБА_3, однак можливо їх права будуть порушені в разі не залучення їх в якості заінтересованих осіб. Факт проживання однією сім'єю підтверджується по господарською книгою, а саме на підставі записів в ній сільська рада видала відповідні витяги, а саме три витяги по чотири роки кожен. Жодної довідки щодо проживання заявника та спадкодавця не менше п'яти років безперервно сільською радою не надавались, оскільки не було такої необхідності та ніхто відносно їх надання не звертався.

Суд, взявши до уваги пояснення заявника, представника заінтересованої особи, допитавши свідків, вивчивши та перевіривши матеріали справи, прийшов до висновку, що заявлені вимоги заявника не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні, під час розгляду справи, пояснила, що заявницю знає дуже добре, оскільки навчалася з її сестрою в школі, дружили. З впевненістю може підтвердити той факт, що ОСОБА_3 є батьком заявниці, завжди жили разом по день його смерті, однак документальних підтверджень немає, це її думка та зі слів мешканців села. Також їй відомо, що в свідоцтві про народження її по-батькові зазначено як «ОСОБА_3». Також у заявниці була сестра з сином, всі вони жили разом. Більше по суті справи нічого пояснити не може.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні, під час розгляду справи пояснив, що він з своїм батьком часто їздили до бабусі, яка мешкала по сусідству з заявницею. Вказує, що пам'ятає заявницю та її сестру ще маленькими, а в подальшому його сусід одружився з сестрою заявниці, тому добре їх знає. ОСОБА_3 йому знайомий, він є батьком заявниці, однак прізвища його він не знав та ніколи цим не цікавився. Такий висновок він зробив з власних спостережень, а саме з того, що вони завжди проживали разом, однак документальних доказів немає. В будинку жили заявниця, ОСОБА_3, її сестра та мати.

Крім того, судом установлено, що згідно копії паспорту заявник - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка та зареєстрована в с.Гандрабури, Ананьївського району Одеської області. (а.с.7-8).

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.9).

Відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с.13), виданого повторно 16 серпня 2018 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року в с.Гандрабури, Ананьївського району, Одеської області та його батьками вказані ОСОБА_9 та ОСОБА_4.

Встановлено, що 05 жовтня 2007 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м.Одесі було зареєстровано шлюб громадян ОСОБА_10 та ОСОБА_8, за актовим записом №359, внаслідок чого її прізвище було змінено на «Тодоренко» (а.с.14).

Встановлено також, що відповідно до копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, що виданий Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області 22 квітня 1997 року на підставі рішення Ананьївської районної державної адміністрації від 06 серпня 1996 року №246 на ім'я ОСОБА_3, який на праві власності має земельну частку (пай), розміром 2,50 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСП «Гандрабури»» та розташована на території с.Гандрабури, Ананьївського району, Одеської області (а.с.10).

Також судом з'ясовано, що до складу сім'ї «ОСОБА_12» (запис зроблено російською мовою), 1934 року народження, входили: чоловік - ОСОБА_3, 1927 року народження, дочка - ОСОБА_8, 1978 року народження, дочка - ОСОБА_5, 1974 року народження, онук - ОСОБА_11, 1994 року народження, про що свідчать копія виписки з по господарської книги Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області №3 за період з 1992 року по 1996 рік та копія виписки з по господарської книги Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області №3 за період з 1996 року по 2000 рік (а.с.15-17).

Судом з'ясовано, що до складу сім'ї «ОСОБА_12» (запис зроблено російською мовою), 1934 року народження, входили: чоловік - ОСОБА_3, 1927 року народження, дочка - ОСОБА_8, 1978 року народження, про що свідчить копія виписки з по господарської книги Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області №3 за період з 2001 року по 2005 рік (а.с.18-19).

Згідно довідок №1553 та №1554, виданих Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області 03 серпня 2018 року, ОСОБА_3, 1927 року народження, дійсно постійно проживав та був зареєстрований до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 року за адресою: Одеська область, Ананьївський район, с.Гандрабури. Проживав разом з дочкою ОСОБА_8 (а.с.11).

Відповідно до довідки №1601, виданої 17 серпня 2018 року Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, ОСОБА_8, дійсно постійно проживала в період з 1978 року однією сім'єю та вели спільне господарство разом з померлим ОСОБА_3 ,по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_3 року за адресою: Одеська область, Ананьївський район, с.Гандрабури (а.с.12).

Встановлено, що відсутні будь-які відомості щодо залишення заповіту ОСОБА_3 на своє майно, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), №52938658, видана 11 серпня 2018 року Ананьївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області (а.с.20).

Також з'ясовано, що відсутні будь-які відомості щодо заведення спадкової справи на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, про що свідчить копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), №52938662, виданої 11 серпня 2018 року Ананьївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області (а.с.21).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст.ст.10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.81 ЦПК україни передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.293 ЦПК України - окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про: встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку розглядаються справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Статтями 318, 319 ЦПК України передбачано, що у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008р. № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Таким чином, з наданих пояснень представника заінтересованої особи, встановлено, що при видачі заявнику довідки про спільне проживання, сільська рада керувалася по господарською книгою, своїми знаннями місцевого жителя та тим фактом, що вони проживали в одному будинку, а будь-яких інших документів у них немає. Свідки по справі, в судовому засіданні також пояснили, що лише бачили, як заявник та ОСОБА_3 проживали в одному будинку, при цьому всім було відомо, що ОСОБА_3 та мати заявника проживали однією сім'єю, без реєстрації шлюбу. Жодного доказу щодо проживання заявника та ОСОБА_3 не мають.

При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи заявник, ОСОБА_1, не скористалася своїм процесуальним правом, хоча такі права судом її неодноразово роз'яснювалися, та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, а саме жодних документів (наприклад спільних рахунків...), які б свідчили про її проживання однією сім'єю з померлим ОСОБА_3, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, спільний бюджет. Також при розгляді справи було з'ясовано, що у будинку проживали заявник, її мати, сестра та ОСОБА_3, який відповідно до по господарської книги значиться, як чоловік ОСОБА_4 (матері заявника). Разом з цим заявнику було роз'яснено її право щодо залучення заінтересованої особи (матері та сестри), які б достовірно могли повідомити про факт проживання ОСОБА_3, однак заявниця відмовилася від їх залучення до участі у справі у якості заінтересованих осіб. Також було роз'яснено її право щодо надання додаткових доказів, а саме документу, який би підтвердив факт проживання однією сім'єю не менше п'яти років зі спадкодавцем, однак заявниця відмовилася від надання будь-яких додаткових доказів.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які не були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги заяви ОСОБА_1 є не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вказані заявником обставини судом не встановлено, а показання свідків, які не проживали разом з заявником, не є родичами, не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.12, 13, 80, 81, 89, 263, 264, 265, 293, 294, 315, 318, 319 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, заінтересована особа Гандрабурівська сільська рада Ананьївського району Одеської області - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Повний текст рішення складено 04 грудня 2018 року.

Суддя О. О. Желясков

Рішення набуло законної сили "____" __________________20__ року.