Доповідач Санікова О.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Будулуци М.С., Канурної О.Д.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 20 квітня 2018 року у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження

(суддя Пікалова Н.М., ухвала постановлена у м. Краматорську),-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у справі за позовом ПАТ «ВТБ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 02.03.2016 року рішенням Краматорського міського суду з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № R6В від 30.01.2014 року.

22.01.2018 року ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс груп » уклали договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 220118нв. У зв'язку із чим, ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» просило замінити сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «ВТБ Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» .

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 20 квітня 2018 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» задоволено: замінено первісного стягувача Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» у цивільній справі № 2/234/754/16 за позовною заявою публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № R6В від 30.01.2014 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» про заміну сторони.

В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення норм матеріального та процесуального права і, зокрема на те, що, приймаючи оскаржувану ухвалу, суд не зважив на те, що матеріали справи не містять належних доказів переходу права вимоги від ПАТ «ВТБ Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», адже надана до заяви копія договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами від 22.01.18 №220118нв не доводить, що ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» отримав за цим договором право вимоги до апелянта; копія заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02.03.2016 року не може вважатися належним доказом наявності та дійсності права грошових вимог ПАТ «ВТБ Банк» до апелянта, адже станом на момент укладення договору про відступлення права вимоги судове рішення законної сили не набуло; крім того, розмір заборгованості, визначений цим рішенням, неодмінно змінився, адже з моменту ухвалення заочного рішення до моменту укладення договору про відступлення права вимоги пройшло майже 2 роки; на порушення ч.2 ст. 516 ЦК України суд не перевірив, чи належним чином було повідомлено боржника (апелянта) про заміну сторони в зобов'язанні; крім того, в порушення вимог ч.1 ст. 517 ЦК України суд першої інстанції не дослідив обставини переходу прав вимоги до апелянта від ПАТ «ВТБ Банк» до ТОВ «ФК «Укфінанс груп», доказів, якими такий перехід підтверджується та не надав оцінки належності таких доказів.

У судовому засіданні апеляційного суду представники ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною і обґрунтованою.

Інші сторони у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників ТОВ «ФК «Укрфінансгруп», перевіривши доводи апеляційної скарги і дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Укрфінанс груп», суд першої інстанції виходив з обгрунтованості викладених в ній вимог.

Такі висновки є правильними.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02 березня 2016 року стягнуто заборгованість за кредитним договором № R6В з ОСОБА_1 в розмірі 277270,22 грн. та судовий збір в сумі 4159,05 грн. на користь ПАТ «ВТБ Банк».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що рішення не набуло законної сили є безпідставними, оскільки на доведеність цього ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів.

22 січня 2018 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» був укладений договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 220118нв, в тому числі і за кредитним договором № R6В від 30 січня 2014 року, на підставі чого ТОВ«ФК «Укрфінанс груп» набуло права кредитора до ОСОБА_1

З матеріалів справи також вбачається, що відповідно до витягу з реєстру боржників (а.с.58) до нового кредитора - ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» перейшло право вимоги за кредитним договором № R6В від 30.01.2014 року, дата закінчення договору 30.01.2021 року, сума кредиту 225280,00 грн., сума основного боргу за кредитом 98326.68 грн., сума простроченого основного боргу за кредитом 107284,81 грн., сума прострочених процентів 60,36 грн., сума комісії 83128,32 грн., загальна сума заборгованості 288801,44 грн.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «Судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, §40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов'язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК); (в) факторингу (глава 73 ЦК).

По своїй суті заміна кредитора в зобов'язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв'язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно частини другої статті 517 ЦК боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення боржника про заміну сторони в зобов'язанні не є підставою вважати ухвалу суду першої інстанції про заміну сторони у зобов'язанні незаконною.

Інші доводи апеляційної скарги і, зокрема посилання на те, що суд не дослідив обставини переходу прав вимоги до апелянта від ПАТ «ВТБ БАНК» до ТОВ «ФК «Укрфінанс груп», також є безпідставними, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12 квітня 2018 року у справі № 2-478/11.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, хвалу Краматорського міського суду Донецької області від 20 квітня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 02 липня 2018 року.

Суддя-доповідач О.С. Санікова