Постанова

Іменем України

03 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 752/13877/15-ц

провадження № 61-34458св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_5,

особа, яка подала апеляційну і касаційну скаргу, - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі судді Пікуль А. А., від 31 липня

2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва

від 16 червня 2016 року, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 139 139,58 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 3 051 330,99 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 119 045,37 доларів США, що еквівалентно 2 610 644,96 грн; заборгованості за відсотками - 10 412,37 доларів США, що еквівалентно 228 343,28 грн;

пені - 9 681,84 доларів США, що еквівалентно 212 322,75 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 липня 2017 року відмовлено ОСОБА_6 у прийнятті апеляційної скарги на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_6 не є стороною у справі, він не є стороною кредитного договору й договору поруки, а оскарженим судовим рішенням не було вирішено питання про його права та обов'язки.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправильно керувався статтею 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали) та невірно зазначив, що оскаржена ухвала не може бути оскаржена у касаційному порядку, не звернувши увагу на те, що ухвала апеляційного суду перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому вона підлягає касаційному перегляду.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційним судом встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 червня 2016 року, позов

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 139 139,58 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України еквівалентно 3 051 330,99 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 119 045,37 доларів США, що еквівалентно 2 610 644,96 грн; заборгованості за відсотками -

10 412,37 доларів США, що еквівалентно 228 343,28 грн; пені -

9 681,84 доларів США, що еквівалентно 212 322,75 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, він не брав участі у справі, проте оскарженим рішенням суду першої інстанції вирішено питання про його права та обов'язки. Рішенням суду першої інстанції стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором. ОСОБА_6 заявляв, що він разом із відповідачем є співвласниками грошових коштів, які знаходться на банківському рахунку. У зв'язку з оформленням банківського рахунку на ім'я відповідача та примусовим виконанням рішення суду, він позбавлений можливості користуватися належними йому грошовими коштами.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 липня 2017 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_6 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року, пославшись на статті 292, 297 ЦПК України, 2004 року.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає несприятливих для них наслідків. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов'язки цих осіб.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Відповідно до частини шостої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали) ухвала про повернення апеляційної скарги, про відмову у відкритті апеляційного провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.

Встановивши, що ОСОБА_6 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року вирішено питання про його права та обов'язки, а саме, що він є власником грошових коштів, які знаходяться на банківському рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_5, та якими він позбавлений можливості користуватися на власний розсуд у зв'язку з примусовим виконанням оскарженого судового рішення, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у прийнятті апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного, оскаржена ухвала апеляційного суду є такою, що постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування оскарженої ухвали апеляційного суду відсутні.

Зазначення в ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року про те, що ухвала не підлягає оскарженню у касаційному порядку не може бути підставою для її скасування, оскільки відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта