КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/1433/2018 Головуючий у 1 інстанції - Трусова Т.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя-доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Голови Правління Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Оленерго» про звернення стягнення на предмет застави,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2018 року позивач ПАТ «Українська інноваційна компанія» звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: ТзОВ «Оленерго» про звернення стягнення на предмет застави.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Оленерго» про звернення стягнення на предмет застави.

Не погоджуючись із ухвалою суду, Голова Правління Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Представник апелянта в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі, суд першої інстанції виходив із того, що спір між сторонами виник щодо рухомого майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, а відтак даний спір слід розглядати за правилами господарського судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України (тут і далі у редакції вищевказаного Закону (Закон N 2147-VIII)).

За змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до положень статей 553, 554, 626 ЦК України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто, договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов'язання.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, позивач як кредитор подав до суду загальної юрисдикції позов до фізичних осіб , до яких перейшло заставне майно, що перебувало в заставі у позивача на підставі договору, який був укладений на забезпечення зобов'язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи. Тобто, між позивачем та відповідачами наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов'язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а випадки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, чітко визначені положеннями статті 20 ГПК України (як приклад, пункти 5, 10, 14 статті 20 ГПК України).

Враховуючи викладене, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України &q?нн;Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів&q?но; від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII (Закон N 2147-VIII) до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20.09.2013 № 4982 публічне акціонерне товариство «Укрінбанк», правонаступником якого є ПАТ «УКР/ІН/КОМ», надало товариству з обмеженою відповідальністю «Оленерго» (далі - ТОВ «Оленерго») кредит. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором ТОВ «Оленерго» передало в заставу банку п'ять транспортних засобів, які у 2016 році були перереєстровані на відповідачів. Оскільки відносно ТОВ «Оленерго» порушене провадження у справі про банкрутство, а борг товариства за кредитним договором становить 205 650 374,58 грн., позивач як заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням за рахунок предмета застави.

Оскільки договір застави укладався на забезпечення виконання договору між двома юридичними особами, тобто має місце спір щодо виконання договору , укладеного між двома юридичними особами, то незалежно від суб'єктного складу справа про звернення стягнення на предмет застави повинна розглядатися у суді господарської юрисдикції.

Така позиція викладена в постанові ВеликоїПалати Верховного суду від 2 жовтня 2018 року за № 910/1733/2018.

Господарський процесуальний кодекс Українине обмежує участь фізичних осіб у господарському судочинстві .

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у відкритті провадження.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегіясуддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Голови Правління Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: