ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1990/18 Справа № 183/3352/17 Суддя у 1-й інстанції - Майна Г.Є. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" про захист прав споживача, стягнення суми попередньої оплати, зобов'язання вчинення дій та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який уточнила в ході розгляду справи, посилаючись на те, що вона фактично є споживачем телекомунікаційних послуг згідно з укладеним з відповідачем договором № ADSn1011 від 13 січня 2010 року, вона неодноразово зверталась до ПрАТ "Фарлеп-Інвест" з приводу систематичного порушення підприємством обов'язків згідно з зазначеним договором, що виразилось у систематичній відсутності підключення до мережі "Інтернет" за адресою її місця проживання - АДРЕСА_1, та неодноразова відмова працівників відповідача у наданні їй інформації про причини відсутності такого підключення, з причин чого вона зверталась навіть до правоохоронних органів. Зазначені порушення її прав, як споживача спричинили їй моральну та матеріальну шкоду. У зв'язку з чим просила суд визнати її належним споживачем телекомунікаційних послуг ПрАТ "Фарлеп-Інвест" за особовим рахунком № НОМЕР_1; зобов'язати ПрАТ "Фарлеп-Інвест" переоформити особовий рахунок № НОМЕР_1 на її ім'я без особистої присутності її сина - ОСОБА_2, надати їй відповідь на звернення за вх.№ 32/В-01-08/03-6 від 23 травня 2017 року у повному обсязі, тобто із розглядом тексту заяви із додатками, яку вона подала в електронному вигляді на DVD-диску; зобов'язати ПрАТ "Фарлеп-Інвест" провести нарахування та виплату їй відсотків за користування відповідачем сумою попередньої оплати телекомунікаційних послуг від дня, коли товар мав бути переданий і до дня тримання його покупцем; визнати її порушене право як споживача та стягнути з ПрАТ "Фарлеп-Інвест" на її користь моральну шкоду; визнати її порушені права як споживача на отримання від відповідача інформації про технічні характеристики товару (послуги); визнати порушення ПрАТ "Фарлеп-Інвест" її прав людини згідно зі ст. 46 Європейської Конвенції прав людини і основних свобод з відшкодуванням моральної шкоди в розмірі 90 792 000 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм права, просила рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги та стягнути з відповідача компенсацію спричиненої моральної шкоди в сумі 90 792 000 грн.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідач не надавав відповідей на її звернення та обмежував доступ до інформації. Апелянт вважає рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає принципу верховенства права та нормам міжнародного права. Також зазначає, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи та неправильно досліджено докази.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримує рішення суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 січня 2010 року між ПрАТ "Фарлеп-Інвест" та ОСОБА_2 було укладено договір № ADSn1011 з додатками до нього, відповідно до умов якого ПрАТ "Фарлеп-Інвест" надає абоненту телекомунікаційні послуги за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 53, 54, 55, 56, 57).

23 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ "Фарлеп-Інвест" із заявою за вх. № 32/В-01-08/03-6 щодо відсутності підключення до мережі Інтернет (а.с. 12). Згідно з відповіддю ПрАТ "Фарлеп-Інвест" за вих. № 10/В-01-11/03-6 від 19 червня 2017 року, споживача телекомунікаційних послуг - ОСОБА_2 повідомлено про відсутність телекомунікаційного зв'язку за договором № ADSn1011 у період з 15 квітня 2017 року по 05 травня 2017 року у зв'язку з крадіжкою магістрального телефонного кабелю та повідомлено, що за зазначений період абоненту буде проведено перерахунок (а.с. 13).

26 квітня 2017 року ПрАТ "Фарлеп-Інвест" звернулось до Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом крадіжки з підвального приміщення будинку АДРЕСА_2 телефонного кабелю марки ТПП загальною довжиною 460 м, вартістю 13 650,60 грн. з урахуванням ПДВ, належного зазначеному приватному акціонерному товариству (а.с. 50, 51).

26 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ "Фарлеп-Інвест" із заявою про надання додаткових відомостей в межах відповіді на заяву за вх. № 32/В-01-08/03-6 від 23 травня 2017 року (а.с. 15).

Положеннями ч. 1 ст. 4. ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Свобода договору, закріплена у ст.ст. 6, 627 ЦК України, полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та визначенні умов договору.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як встановлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Позивачем на підтвердження викладених посилань в обґрунтування позовних вимог щодо визнання її належним споживачем телекомунікаційних послуг ПрАТ "Фарлеп-Інвест" за особовим рахунком № НОМЕР_1 і зобов'язання ПрАТ "Фарлеп-Інвест" переоформити особовий рахунок № НОМЕР_1 на її ім'я без особистої присутності її сина - ОСОБА_2, не надано до суду жодного доказу неможливості вирішення зазначених питань в позасудовому порядку і порушення її прав, які підлягають захисту судом.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки повторюють доводи, викладені нею в позовній заяві, яким судом першої інстанції надана відповідна правова оцінка згідно норм діючого законодавства, ці доводи не впливають на встановлені обставини справи і зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та переоцінки доказів, право на оцінку яких має лише суд. Зокрема доводи щодо ненадання відповідачем відповідей на її звернення та обмеження доступу до інформації щодо технічних характеристик споживчого продукту, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивачем укладався споживчий договір з "ПрАТ-Фарлеп Інвест", а інформація про надані послуги може бути надана тільки за згодою абонента, яким є ОСОБА_2, однак жодних заяв або скарг від нього не надходило. Тому враховуючи, що між позивачем та відповідачем відсутні договірні зобов'язання, позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовано визнано судом безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04).

Таким чином, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а оскаржуване рішення відповідає вимогам чинного законодавства та принципу верховенства права, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова