Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 712/2274/15-ц

провадження № 61-10294св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкас від 17 грудня 2015 року в складі судді Пироженко В. Д. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2016 року в складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Захарової А. Ф., Качана О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 25 травня 2014 року належний позивачу автомобіль марки «Infiniti FX30», реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкоджений у дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «Volkswagen Bestel», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, автомобіля марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_5 Відповідач визнаний винним у ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності. ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за страховою виплатою за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу № АС/7280812 (далі - страховий поліс), який водій автомобіля марки «Volkswagen Bestel» пред'являв працівникам дорожньо-патрульної служби України. Страховик відмовив йому у виплаті страхового відшкодування, оскільки зазначений страховий поліс відповідно до центральної бази Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) є зіпсованим. У подальшому на підставі рішення суду страховий поліс визнано недійсним та 11 лютого 2015 року МТСБУ виплатило ОСОБА_6 страхове відшкодування у сумі 50 000 грн.

Посилаючись на те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 116 102,72 грн, просив стягнути з відповідача відшкодування майнової шкоди з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних у сумі 78 551,19 грн, витрат на проведення оцінки транспортного засобу у сумі 500 грн та відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 17 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів вартість реальних витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого у ДТП автомобіля. Судова автотоварознавча експертиза для визнання розміру збитків, призначена за наявними у справі матеріалами не проведена, оскільки судовий експерт надав повідомлення про неможливість надання такого висновку.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції залишене без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що автомобіль позивача на момент призначення судової автотоварознавчої експертизи є відновленим, а ОСОБА_6 не надав деталей автомобіля, що були пошкоджені у ДТП, що робить неможливим установити розмір збитків.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно відхилив звіт суб'єкта оціночної діяльності, на підставі якого МТСБУ прийняло рішення про виплату страхового відшкодування, а допитаний у справі експерт особисто не проводив огляд автомобіля та висловив лише припущення, що розмір збитку у звіті завищений. Висновок суду, що позивач також винний у ДТП вважає припущенням, оскільки зазначена обставина у встановленому законом порядку не встановлювалась, ОСОБА_3 до відповідальності не притягався.

У запереченнях на касаційну скаргу, поданих у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - залишити без змін.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд установив, що 25 травня 2014 року на автошляху Київ - Чоп сталася ДТП за участі автомобіля марки «Infiniti FX30», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, автомобіля марки «Volkswagen Bestel», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4 та автомобіля марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_5

Постановою Соснівського районного суду м. Черкас від 12 вересня 2014 року у справі № 712/8685/14 ОСОБА_4 визнаний винним у адміністративному правопорушенні, проте провадження у адміністративній справі закритого у зв'язку із закінченням строку накладення стягнення.

11 лютого 2015 року, оскільки ОСОБА_4 не мав дійсного страхового полісу, МТСБУ виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн.

Вирішуючи спір щодо стягнення із винуватця ДТП відшкодування збитків як різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, суди першої та апеляційної інстанцій правильно виходили з недоведеності зазначених позовних вимог.

Під час розгляду спору ОСОБА_3 не спростовував установлених судом обставин, що належний йому автомобіль марки «Infiniti FX30», реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент пред'явлення позову є вже відновленим після ДТП.

Відповідно до статті 131 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

На підтвердження витрат, понесених у зв'язку з відновленням транспортного засобу (реальні збитки) позивач на стадії розгляду справи судом першої інстанції та перегляду справи судом апеляційної інстанції не надавав будь-яких рахунків на оплату, платіжних документів чи актів виконаних робіт.

Квитанції від 30 травня 2014 року № ПН189К та від 11 липня 2014 року № ПН228К на загальну суму 86 483,13 грн (з призначенням платежу: оплата за ремонтні роботи) ОСОБА_3 подав під час розгляду справи в касаційному порядку, серед доказів, що подавались до суду першої та апеляційної інстанцій цих платіжних документів немає.

Тому, доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанції не оцінили зазначені квитанції, є безпідставними, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи, а суд касаційної інстанції, з огляду на статтю 400 ЦПК України, не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в судових рішеннях.

Не заслуговують на увагу й доводи касаційної скарги про те, що суд необґрунтовано визнав неналежним доказом звіт суб'єкта оціночної діяльності від 04 червня 2014 року серії № SL23037, оскільки зазначений звіт не має заздалегідь встановленої сили, а фактичні докази завдання позивачу шкоди у зв'язку з пошкодженням автомобіля (реальні збитки) подані лише під час розгляду справи в касаційному порядку.

Посилання у касаційній скарзі на те, що висновки судів ґрунтується на припущеннях та свідченнях експерта, який не проводив огляд пошкодженого автомобіля, є безпідставним, оскільки ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди через неподання ним доказів заподіяної таких збитків (фактичного розміру шкоди).

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій правильно виходили з того, що у справі не надано доказів проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля на заявлену в позові суму, прийняли законні та обґрунтовані судові рішення у відповідності з вимогами процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції - залишенню без змін.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкас від 17 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик