Справа №442/3454/18
Провадження №2/442/1450/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

13 червня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді: Хомика А.П.,

з участю секретаря: Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька, -

в с т а н о в и в :

01.06.2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягувати з останнього аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, а також надати неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, в супроводі матері ОСОБА_1, або іншої уповноваженої ОСОБА_1 особи до іноземних країн - Туреччини, Єгипту та країн Шенгенської зони: Польської Республіки, Республіки Болгарія, Республіки Італія, Республіки Чехія, та на територію тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим, з часу набрання рішенням законної сили по 01.06.2019 року.

В обґрунтування позову, покликається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.12.2017 року розірвано. Від вказаного шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначає, що відповідач залишився проживати на тимчасово окуповані території України в м. Алчевськ, з якої переїжджати не збирається та аліментів на утримання дитини добровільно не сплачує, матеріально не допомагає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Водночас, їх син ОСОБА_3 регулярно проходить лікування у лора та згідно довідки лікаря, йому рекомендовано провести оздоровлення в сухому кліматі (рекомендовано Єгипет), що неможливо зробити без згоди або дозволу батька. При цьому, у неї є можливість відвести дитину на оздоровлення під час літніх канікул не тільки до Єгипту, а й до інших країн, в залежності від наявності туристичних путівок. Такі обставини змусили її звернутись до суду з даним позовом, у зв'язку з чим просить позов задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні просила позов задовольнити з підстав, які викладені у позовній заяві. Одночасно відзначила, що позовні вимоги в частині надання дозволу неповнолітньому ОСОБА_3, на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, на територію тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим, просить залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, причин своєї неявки не повідомляв, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи за останньою відомою судові адресою. Суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в шлюбі, який у відповідності до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.12.2017 року розірвано.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 від 24.04.2009 року, яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області вбачається, що батьками останнього є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2

Обов'язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Частинами 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, яка надає матеріальну допомогу сину, однак самостійно не може повноцінно його утримувати, оскільки несе інші витрати пов'язані з його фізичним, духовним та моральним розвитком, і відповідача - платника аліментів, який є працездатною особою, працездатного віку, рівність прав та обов'язків обох батьків щодо дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вимоги розумності та справедливості і визначає їх в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду, на даний час буде відповідати інтересам дитини, враховуючи вік та матеріальні потреби, можливості відповідача, а також те, що доходи з відрахуванням вищезгаданих витрат (аліментів на утримання дитини) повинні забезпечити їй прожитковий мінімум, визначений державою.

Разом з цим, суд вважає за необхідне роз'яснити, що ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, - що не позбавляє позивачку чи відповідача права за наявності вказаних підстав та доказів звернутись до суду з таким позовом.

Водночас, відповідно до довідки ЛОР ПРАКТИКА ФОП ОСОБА_5 вбачається, що дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив курс лікування у ЛОР лікаря з 24.04.2018 року по 05.05.2018 року (лікування проходить 2 рази в рік) з діагнозом: аденоїди ІІ ступеня, алергічний риніт, хронічний тонзиліт, хронічний обструктивний трахобронхіт, та йому рекомендовано курс лікування повторно через пів року, провести оздоровлення в сухому кліматі (рекомендовано - Єгипет).

Згідно ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Такий порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетину державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами).

Згідно положень п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.

Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй «Про права дитини» прийнятої резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 зазначеної «Конвенції», держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст.11 Закону України «Про засади внутрішньої і зовнішньої політики», однією з основних засад зовнішньої політики є забезпечення інтеграції України в європейський політичний, економічний, правовий простір з метою набуття членства в Європейському Союзі.

Відповідно до абзацу 1 передмови до Програми інтеграції України до Європейського Союзу, схваленої Указом Президента N 1072/2000 14.09.2000, «Пріоритетність співробітництва України з Європейським Союзом (ЄС) та його окремими державами-членами пов'язана з тим, що це угруповання буде визначати напрями економічного прогресу та політичну стабільність в регіоні у довгостроковій перспективі».

З наведеного випливає презумпція права дитини на вільний виїзд за кордон в супроводі матері особливо до держав - членів Європейського Союзу.

Оскільки в позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України, зокрема для тимчасового виїзду та перебування в іноземних країнах - Туреччині, Єгипті та країнах Шенгенської зони: Польській Республіці, Республіці Болгарія, Республіці Італія, Республіці Чехія, з часу набрання рішенням законної сили по 01.06.2019 року, не вбачається обмежень закону, чи необхідності охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і ці обмеження сумісні з визнаними в зазначеній вище «Конвенції» іншими правами.

В даному випадку, суд вважає цілком очевидним, що виїзд за кордон малолітньої дитини, відвідування нею вищевказаних країн буде відповідати інтересам дитини та буде доцільним, зокрема з приводу медичної характеристики. Водночас, суд враховує, що безпека дитини під час такої подорожі гарантуватиметься супроводом матері. За таких умов права та інтереси дитини, на думку суду, будуть забезпечені максимально, а тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог.

За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі у разі задоволення позову на відповідача, тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 258, 263-265, 268, 280, 284 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Надати ОСОБА_1, дозвіл на вчинення необхідних дій щодо виготовлення проїзних документів (закордонного паспорту) та одержання візових документів на неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, для тимчасового виїзду та перебування в іноземних країнах - Туреччині, Єгипті та країнах Шенгенської зони: Польській Республіці, Республіці Болгарія, Республіці Італія, Республіці Чехія.

Дозволити тимчасовий виїзд за межі України - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з України до іноземних країнах - Туреччини, Єгипту та країн Шенгенської зони: Польської Республіки, Республіки Болгарія, Республіки Італія, Республіки Чехія, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з часу набрання рішенням законної сили по 01.06.2019 року.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий - суддя: Хомик А.П.