Єдиний унікальний номер: 448/1478/18
Провадження № 2/448/952/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28.11.2018 року м. Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Торської І.В.

з участю секретаря судового засідання - Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області, Мостиська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що її бабусі - ОСОБА_2 належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 її бабуся ОСОБА_2 померла, однак за життя своїм майном не розпорядилася. Стверджує, що вона (позивачка) є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті бабці за правом представлення (її мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4.). Зазначає, що у відповідності до ст.549 ЦК УРСР прийняла спадщину після смерті бабці ОСОБА_2, так як вступили в управління її спадковим майном.

Стверджує, що звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак не може в позасудовому порядку оформити право власності на вказаний житловий будинок, оскільки бабцею за життя не оформлено право власності на таке.

Крім того, вказує, що їй необхідно встановити факт її родинних відносин із бабусею, а саме, що така була матір'ю її (позивачки) матері - ОСОБА_3. Зазначає, що даний факт підтверджується свідоцтвом про її (позивачки) народження, виписками з по господарських книг та архівною довідкою.

З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким: встановити факт, що ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, була матір'ю ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.; визнати за нею право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті бабці ОСОБА_2, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_3

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, однак в матеріалах справи міститься її заява, в якій така позовні вимоги підтримує та просить справу слухати у її відсутності.

Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності, не заперечує проти позову.

Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Яксманицький Р.С. в судове засідання не з'явився, проте подав копії сторінок спадкової справи після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, за №537/2018 та просив справу слухати у його відсутності.

Представник третьої особи - завідувач Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, проте надіслав заяву-повідомленнявід 06.11.2018р. та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 05.11.2018р. №53948134, з якої слідує, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, знаходиться у приватного нотаріуса Яксманицького Р.С.

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання.

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 2) роз'яснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

З цих підстав суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності на спадкове майно повинні розглядатися одночасно за правилами позовного провадження.

Так, позивачем ОСОБА_1 надано суду ряд письмових доказів, якими підтверджується факт родинних відносин її матері ОСОБА_3, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_4. зі спадкодавцем ОСОБА_2

Так із свідоцтва про народження позивачки ОСОБА_1 відомо, що така народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Вуйковичі Мостиського району Львівської області та її матір'ю була ОСОБА_3.

Із довідки, виданої Державним архівом Львівської області від 10.01.2018р. №Т-24 слідує, що спадкодавиця ОСОБА_2, 1902р.н., була матір'ю ОСОБА_3, 1933р.н., тобто (мами позивачки).

Підтвердженням того факту, що ОСОБА_2, 1902р.н., та ОСОБА_3, були матір'ю і дочкою, є також записи в погосподарських книгах по с.Вуйковичі Мостиського району за 1961-1963р.р.

Отже, суд приходить до висновку, що наведені вище письмові докази (документи) підтверджують ті обставини, що ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, була матір'ю ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Встановлення зазначеного факту родинних відносин має юридичне значення, так як дає позивачу підстави для реалізації свого права на оформлення спадщини, тому суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити та встановити наступний факт, а саме те, що ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, була матір'ю ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 році померла ОСОБА_2 (бабця позивачки).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном.

Отже, оскільки спадкодавець ОСОБА_2 померла у 1980 році, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року.

Внаслідок смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, 1950 року будівництва, що відносився до суспільної групи «колгоспний двір», останнім членом якого була спадкодавець - ОСОБА_2

Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно з п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) належало бабці позивачки ОСОБА_2, як голові і останньому члену такого.

Спадкодавець ОСОБА_2 за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.

Як вбачається із матеріалів справи, єдиним спадкоємцем за законом, зокрема спадкоємцем першої черги спадкування за законом (за правом представлення - ч.2 ст.529 ЦК Української РСР 1963 року ) даної спадщини була онука спадкодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_1,яка у встановлений законом строк не звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак остання здійснювала догляд за спірним будинковолодінням, проводила поточні ремонти, обробляла землю. У відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останньої як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що остання вчинила дії, які свідчать про прийняття спадщини (спірного будинковолодіння).

Як вбачається із повідомлення приватного нотаріуса Яксманицького Р.С. від 31.10.2018р. №1480/01-16 та копій сторінок із спадкової справи №537/2018, заведеної після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, позивачка звернулася в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця - бабусі ОСОБА_2

Судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом у встановлені законом строки вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавиці ОСОБА_2

У видачі ж позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок нотаріусом відповідно до листа-повідомлення від 12.09.2018р. відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на вказане майно.

Підсумовуючи, суд вважає, що належний спадкодавцю житловий будинок успадкувала позивачка

З огляду на наведене, враховуючи те, що спадкодавець ОСОБА_2 на час своєї смерті була фактичним власником спірного будинковолодіння в цілому (належала їй як останньому члену колгоспного двору), хоча і належним чином не оформила права власності на таке, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою права власності на вищевказане будинковолодіння в цілому, оскільки вона є спадкоємицею першої черги спадкування за законмо усього майна померлої і прийняла спадщину, однак не може в позасудовому порядку оформити право власності на спірне будинковолодіння через відмову нотаріуса вчинити такі дії за відсутності належних правовстановлюючих документів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 200, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області, Мостиська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, була матір'ю ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудам, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителька та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, РНОКПП - НОМЕР_1.

Відповідач: Мостиська міська рада Львівської області, місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 6, Львівської області);

Третя особа: Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області (м.Мостиська, вул.Грушевського, 22; ідентифікаційний код - 02899453).

Третя особа: приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович(АДРЕСА_4).

Суддя І.В. Торська

Рішення набрало законної сили

«___» ______________ 20___ р.

Суддя І.В. Торська