Справа №265/7798/18
Провадження №2/265/1790/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В. В., за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л.,

розглянувши в залі судових засідань без участі сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє самостійно та в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

третя особа - Служба у справах дітей по Лівобережному району Маріупольської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даною позовною заявою, якою просить усунути перешкоди у здійсненні ним права власності, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власником домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 04 липня 1995 року. Відповідачі зареєстровані у належному йому будинку, однак з 2014 року в ньому не проживають, участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг не приймають. Реєстрація відповідачів у житлі створює для нього як для власника, перешкоди, адже він змушений нести витрати з оплати комунальних послуг з урахуванням зареєстрованих у будинку осіб, та позбавлений можливості оформити субсидію. Вважає, що відповідачі, не проживаючи у жилому приміщенні понад встановлений ч. 2 ст. 405 ЦК України строк, втратили право користування вказаним житлом.

Сторони до зали судових засідань не прибули.

Позивач та його представник ОСОБА_8 надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, на їх задоволенні наполягають, просять стягнути з відповідачів сплачений позивачем судовий збір.

Від відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, діючої самостійно та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, надана заява, посвідчена 23 жовтня 2018 року тимчасово виконуючою обов'язки нотаріуса нотаріального округу міста Тюмень Тюменської області Савушкіною А.С., про визнання позовних вимог. Відповідачі зазначають, що вони та діти ОСОБА_4, ОСОБА_5, не проживають за адресою: АДРЕСА_1, з 27 червня 2014 року по даний час. Проти задоволення позову не заперечують, просять справу розглядати за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_7 також надала заяву, в якій зазначила, що в будинку АДРЕСА_1 не проживає з червня 2014 року по даний час; з позовом ОСОБА_1 згодна, проти його задоволення не заперечує, справу просить розглядати за її відсутності.

Відповідачу ОСОБА_6 судові повістки неодноразово надсилались за адресою його реєстрації, однак конверти повернуті суду за закінченням строків зберігання.

Представник третьої особи ОСОБА_10 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечувала за умови наявності постійного місця мешкання у дітей.

Вивчивши матеріали справи, суд, з урахуванням доводів сторін, викладених ними у заявах, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є єдиним власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 04 липня 1995 року, реєстровий № 1-2112, посвідченого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В.

Згідно довідки Комітету самоорганізації населення «Таганрозький» від 05 липня 2018 року, відповідачі ОСОБА_2, 1981 року народження (син позивача), ОСОБА_3, 1978 року народження (невістка позивача), діти ОСОБА_4, 2008 року народження (не є родичем позивача), ОСОБА_5, 2010 року народження (онук позивача), відповідачі ОСОБА_6, 1996 року народження (не є родичем позивача), ОСОБА_7, 1997 року народження (не є родичем позивача), дійсно зареєстровані в будинку АДРЕСА_1.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що:

- положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї,

- положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-709цс16.

Як вбачається з письмових пояснень сусідів позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_12 (АДРЕСА_2), ОСОБА_13 (АДРЕСА_3), підпис яких посвідчено 05 липня 2018 року Головою комітету самоорганізації населення «Таганрозький» Маховою, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_12, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_13, не проживають за адресою: АДРЕСА_1, з 27 червня 2014 року.

Суд також враховує, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє самостійно та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, факт не проживання у спірному житлі підтвердили та проти задоволення позову не заперечували, так само, як і відповідач ОСОБА_7

При цьому з заяви відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 вбачається, що вони та неповнолітні діти ОСОБА_4, ОСОБА_5 проживають на даний час за адресою: АДРЕСА_4, та отримали свідоцтва про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації.

З заяви відповідача ОСОБА_7 вбачається, що вона на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_5.

Аналізуючи наведене, суддя дійшла висновку, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, неповнолітній ОСОБА_5, 2010 року народження, будучи членами сім'ї власника житла, та не проживаючи у ньому більше року без поважних причин, втратили право користування ним на підставі ст. 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України; відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_4, 2008 року народження, не будучи членами сім'ї власника житла, підлягають визнанню такими, що втратили право користування ним на підставі ст.ст. 383, 391 ЦК України, адже їх реєстрація у належному позивачу будинку створює для нього низку перешкод у здійсненні у повній мірі права власності.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд ухвалює рішення на користь позивача, судовий збір у розмірі 704,80 гривень, сплачений ним за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє самостійно та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, у дольовому порядку, по 176,20 гривень з кожного.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12,13,81,133,141,263-265,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє самостійно та в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням,- задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні ним права власності на належне йому домоволодіння АДРЕСА_1, визнавши такими, що втратили право користування вказаним житлом

-ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8,

-ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9,

-ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_12,

-ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_13,

-ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10,

-ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_11.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, які проживають за адресою: АДРЕСА_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_11, яка проживає за адресою: Донецька область, АДРЕСА_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_17, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, у дольовому порядку, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,80 (сімсот чотири) гривні 80 копійок, - по 176,20 (сто сімдесят шість) гривень 20 копійок з кожного.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст даного рішення складено 05 грудня 2018 року.

Суддя: