"22" червня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді Астахової О.О.,
при секретарі: Неділько Л.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд закордон неповнолітньої дитини,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до відповідача, в якій просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без дозволу (згоди) батька ОСОБА_2 на термін шість місяців з дня набрання рішенням законної сили до Російської Федерації, Єгипту, Туреччини, Німеччини, країн Шенгенської угоди.
Надати дозвіл ОСОБА_1 або її офіційному представнику на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без дозволу (згоди) батька ОСОБА_2 за межі України до Російської Федерації, Єгипту, Туреччини, Німеччини, країн Шенгенської угоди.
Мотивуючи вимоги тим, що з 2011 року вона проживала із відповідачем у незареєстрованому шлюбі від якого народилась дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після припинення шлюбних відносин син залишився проживати з нею за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на повному її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, розвитком сина не цікавиться, матеріальної допомоги не надає.
Відповідач відмовляється в установленому законом порядку надавати дозвіл на виїзд дитини у її супроводі за межі України для відпочинку та оздоровлення, що змушує звернутись з даним позовом до суду.
Сторони та третя особа у судове засідання не з'явились, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлялись судом належним чином.
Позивач до суду направила заяву в якій просить проводити судовий розгляд справи у її відсутність. Зі змісту заяви убачається, що заявлені позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи або заперечень проти позову до суду не надійшло.
Представник Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації направив до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Служби та ухвалення рішення з урахуванням інтересів дитини та чинного законодавства України.
Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах від яких народилась дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва (а.с. 7).
25 липня 2016 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_4, зареєстрований Відділом РАЦС м. Новозибківка і Новозибківського району управління РАЦС Брянської області (а.с. 6).
Відповідно до листа від 10 червня 2017 року, ОСОБА_1 зверталась до ОСОБА_2 з проханням надати нотаріально засвідчену згоду на тимчасовий виїзд за кордон спільного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою відпочину за межі України у супроводі матері (а.с. 8).
Вказаний лист було отримано відповідачем 13 липня 2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 8, зворот). Однак своєї згоди на виїзд дитини за кордон ОСОБА_2 позивачу не надав.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).
За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за межі України, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
За положеннями ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а за ч. 4 цієї статті ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Дані положення Сімейного Кодексу України цілком кореспондуються із нормою ч. 3 ст. 11, ч. 1, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» за якими батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку.
Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Таким чином, відсутність згоди відповідача, як батька малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд дитини за межі України для відпочинку та оздоровлення, обмежує права дитини на охорону її здоров'я, медичну допомогу та свободу пересування.
Фактичні обставини даної справи свідчать про те, що відповідач не надає дозвіл на оформлення проїзних документів дитини без належних на то підстав всупереч інтересам дитини, і це надає право позивачу отримати дозволи на їх оформлення за відсутності згоди батька дитини на підставі рішення суду, для здійснення свого права та виконання обов'язку, як матері, що ґрунтується на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Судом не встановлено, що надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон та оформлення документів для тимчасових виїздів або супроводів дитини її матір'ю без згоди батька може порушити права та суперечити інтересам дитини, та жодних обмежень чи заборон, які унеможливлюють це, також.
При цьому суд вважає за необхідне встановити період надання дозволу для виїзду дитини до Російської Федерації, Єгипту, Туреччини, Німеччини, країн Шенгенської угоди, у межах заявлених вимог, терміном шість місяців з дня набрання рішення законної сили .
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 640,00 грн. сплачений позивачем за подання даного позову до суду підлягає стягненню із відповідача на її користь.
Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 141, 258-259, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 1, 3, 5, 7, 141, 150, 151, 153, 155, 157, 257 Сімейного кодексу, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд закордон неповнолітньої дитини - задовольнити.
Надати ОСОБА_1 або її офіційному представнику дозвіл на оформлення документів для періодичних, тимчасових виїздів дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в супроводі матері- ОСОБА_1, без дозволу (згоди) батька ОСОБА_2 до Російської Федерації, Єгипту, Туреччини, Німеччини, країн Шенгенської угоди.
Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон, в супроводі матері - ОСОБА_1, на термін шість місяців з дня набрання рішенням законної сили до Російської Федерації, Єгипту, Туреччини, Німеччини, країн Шенгенської угоди без дозволу (згоди) батька ОСОБА_2 з метою оздоровлення та відпочинку.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити рішення суду до Апеляційного суду м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.О. Астахова