20.11.2018 Єдиний унікальний номер 205/1312/17
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/1312/2017-ц
Номер провадження: 2/205/298/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Крамаренко Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.12.2011 року вона, ОСОБА_1, була переведена на посаду інженера цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва на ПАТ «Євраз Дніпровський металургійний завод». 01.02.2017 року її було звільнено розпорядженням № 101/Д від 01.02.2017 року у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок змін істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Позивач стверджує, що наказом № 1041 від 21.09.2016 року було внесено зміни в діючий штатний розклад управління цеху УХП КХВ, шляхом виключення штатної одиниці «інженер» та включення штатної одиниці «бригадир на дільницях основного виробництва 6 розряду». З цим наказом вона ознайомилась 21.09.2016 року. Окрім цього, позивач зазначає, що 01.12.2016 року її було ознайомлено з наказом заводу від 30.11.2016 року за № 1259, яким внесено зміни до наказу від 21.09.2016 року за № 1041. 01.12.2016 року їй було надано повідомлення про зміну істотних умов праці, з яким вона також ознайомилась. Підставою для таких змін у наказі зазначено виконання працівниками штатних одиниць «інженер» на 65-80 % робіт, передбачених для професій як «бригадир на дільницях основного виробництва 6 розряду» згідно Довідником кваліфікаційних характеристик професій робітників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 16.02.1998 року № 24. Згідно додатку до наказу позивач зазначає, що її заробітна плата становить 4 970 грн. 00 коп., а після введення в дію таких змін буде становити 3 319 грн. 01 коп., що підтверджується змінами до штатного розпису згідно наказу № 1041 від 21.09.2016 року. Тобто введенням в дію даного наказу здійснюються зміни істотної умови праці, а саме, заробітна плата зменшується на 1 650 грн. 99 коп., тобто на 33%, при цьому функціональні обов'язки не змінюються. Позивач вважає зміну істотних умов праці за відсутності змін в організації виробництва і праці такою, що суперечить ч.3 ст. 32 КЗпП України, а тому накази заводу від 30.11.2016 року за № 1259 та від 21.09.2016 року за № 1041 є неправомірними. Таким чином, на підставі вищевикладеного позивач вважає, що її було звільнено без законної на те підстави, та відповідач зобов'язаний поновити її на роботі на посаді інженера цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва на Приватному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний завод».

У зв'язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити суд (з урахуванням уточнень до позовної заяви) поновити її, ОСОБА_1, на посаді інженера цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва на Приватному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний завод» та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 110 639 грн. 28 коп.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити по мотивах, що викладені в уточненій позовній заяві.

Представник відповідача уточнені позовні вимоги не визнала, надала суду заперечення на уточнений позов, додаткові пояснення та просила суд у задоволенні позову відмовити з огляду на його безпідставність та необґрунтованість.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

За заявами сторони позивача було задоволено клопотання про виклик та допит свідків -ОСОБА_5, витребувано докази: технічний звіт за грудень 2016 року по цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва, технічний звіт по ділянці сіркоочистки, відомості щодо руху сировини, допоміжних матеріалів, готової продукції по вказаним цехам за грудень 2016 року, акти замірів сировини, допоміжних матеріалів, готової продукції по вказаних цехах за грудень 2016 року, книгу обліку прибуткових ордерів хімічної продукції за грудень 2016 року, книгу обліку та надходжень прекурсорів за грудень 2016 року, журнал обліку виробництва по цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва за грудень 2016 року, книгу відвантажування готової продукції по цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва за грудень 2016 року.

Процесуальні дії у справі у вигляді забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо судом не застосовувалися.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про відмову у задоволені позову в повному обсязі з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що наказом (розпорядженням) № 464/Д від 04.04.2011 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 було призначено на посаду економіста в цех уловлювання хімічних продуктів і переробки сирого бензолу коксохімічного виробництва Приватного акціонерного товариства «Євраз - ДМЗ ім. Петровського» з 01.04.2011 року (т.1., а.с.64).

Судом також встановлено, що розпорядженням № 234/Д від 04.01.2012 року ОСОБА_1 була переведена на посаду інженера в цех уловлювання хімічних продуктів і переробки сирого бензолу коксохімічного виробництва Приватного акціонерного товариства «Євраз - ДМЗ ім. Петровського» з 27.12.2011 року (т.1., а.с.66).

Судом також встановлено, що розпорядженням № 234/Д від 01.10.2014 року ОСОБА_1 була переведена на посаду інженера цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва Приватного акціонерного товариства «Євраз - ДМЗ ім. Петровського» з 01.10.2014 року (т.1., а.с.69).

Матеріалами справи підтверджено, що наказом № 1041 від 21.09.2016 року, було внесено зміни в діючий штатний розклад управління цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва , шляхом виключення штатної одиниці «інженер» та включення штатної одиниці «бригадир на дільницях основного виробництва 6 розряду» з одночасною зміною системи оплати праці (т.1., а. с. 74). Такі зміни у штатний розпис та організаційну структуру цеху вводились в дію відповідачем з 01.02.2017 року (т.1., а. с. 76), та були обумовлені тим, що перелік робіт, які повинні виконуватись робітником на посаді «інженер» лише на 18% відповідають вимогам до такої посади. В той час, як відсоток решти переліку виконуваних робіт охоплюється посадовими обов'язками, які притаманні бригадиру на дільницях основного виробництва. На підтвердження таких доводів суду представлена аналітична записка, оформлена службовими особами відповідача від 01.08.2016 року за вих. № 16.0/357 (т.1., а.с 92-97) та відповідні технологічні регламенти, і положення про порядок проведення замірів залишків основних матеріалів, незавершеного виробництва, полуфабрикатів та готової продукції у вказаному цеху (т.2., 79-172).

Судом встановлено, що позивач 21.09.2016 року була ознайомлена з вказаним наказом № 1041 від 21.09.2016 року. За змістом прохальної частини уточненого позову позивач вказаний наказ не оспорювала (т.1, а.с. 58).

Судом також встановлено, що 01.12.2016 року позивачеві було надано повідомлення про зміну істотних умов праці з 01.02.2017 року, яке містило відомості щодо зміненого найменування посади та систему оплати праці (т.1., а. с. 110). Із матеріалів справи вбачається, що 01.12.2016 року позивач повідомила адміністрацію підприємства про свою незгоду із такими змінами істотних умов праці шляхом власноруч зробленого запису відповідного характеру у вказаному повідомлені.

Матеріалами цивільної справи також підтверджено, що 25.01.2017 року адміністрацією підприємства позивачеві було запропоновано перелік вакантних посад, які є на підприємства для працевлаштування працівників, про що свідчить особистий підпис позивача під таким переліком (т.1., а. с. 111-112). Доказів вираження волевиявлення позивача про переведення на одну із запропонованих вакантних посад матеріали справи не містять.

Матеріалами цивільної справи також підтверджено, що 01.02.2017 року позивачу ОСОБА_1 було вдруге запропоновано перелік вакантних посад, які є на підприємстві для працевлаштування працівників, про що свідчить особистий підпис позивача під таким переліком (т.1., а. с. 113-114). Доказів вираження волевиявлення позивача про переведення на одну із запропонованих вакантних посад з зазначеного переліку суду також не представлено.

Судом також встановлено, що розпорядженням № 101/Д від 01.02.2017 року з ОСОБА_1 було припинено трудовий договір на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок змін існуючих умов праці (т.1, а.с. 72). За змістом прохальної частини уточненого позову позивач вказаний наказ також не оспорювала, а просила лише поновити її на посаді інженера цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу(т.1, а.с. 58).

Відтак між сторонами виник трудовий спір, який підлягає розгляду у судовому порядку, оскільки позивач вважає, що виключення посади «інженер» зі штатного розпису не обумовлено фактичними змінами в організації виробництва і праці, а роботодавець при виключені цієї посади не дотримався вимог трудового законодавства.

На момент розгляду справи в суді встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Євраз - ДМЗ ім. Петровського» змінило назву на Приватне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод».

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Частиною другою статті 2 КЗпП України встановлено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з положеннями частини третьої статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Наведений у частині третій статті 32 КЗпПУ перелік істотних умов праці, які можуть змінюватися у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, не є вичерпним, про що вказує формулювання «та інших» умов, але жодним іншим нормативним актом також не визначено повний та виключний перелік таких змін. Вказане підтверджується і Постановою ВС від 08.02.2018 у справі № 265/7395/14-ц, провадження № 61-797св17 в якій зазначено, що норми трудового законодавства містять відкритий і невичерпний перелік обставин, за яких у процесі діяльності підприємства відбувається зміна істотних умов праці.

При цьому, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні норми частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю України, Судова палата у цивільних справах Верховного суду України у постанові № 6-59 цс 12 від 4 липня 2012 року виклала правовий висновок про те, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки у тому випадку, якщо буде доведено наявність змін в організації виробництва і праці. Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України № 6?2748 цс 15 від 23 березня 2016 року.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Таким чином, вирішального значення у даному аспекті набуває саме порядок запровадження змін в організації виробництва і праці, тобто роботодавець повинен мати докази того, що існуючи умови праці конкретного працівника не можуть бути збережені саме у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці.

Згідно частини третьої статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Таким чином, запровадження змін в організації виробництва і умов праці є винятковим правом роботодавця, який може самостійно визначати найбільш вигідні умови здійснення його господарської діяльності. При цьому, працівник має право погодитись або відмовитися від запропонованих змін в організації виробництва та змін істотних умов його праці.

В даному випадку, судом встановлено, що за наслідком проведення ПрАТ «Євраз - ДМЗ ім. Петровського» аналізу витрат робочого часу, встановленню втрат робочого часу, виявлення завантаженості робітників таке підприємство, як роботодавець, користуючись своїм винятковим правом прийняло рішення про зміну в діючому штатному розкладі у вигляді виключення штатної одиниці «інженер» цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва та включення у такий штатний розклад одиниці «бригадир на дільницях основного виробництва 6 розряду» з одночасною зміною системи оплати праці. Аналіз наведених фактичних обставин справи, поданих сторонами доказів, свідчить, що вказані зміни у штатному розкладі не пов'язувались зі скороченням чисельності чи штату працівників, а відбулись через необхідність модифікації змісту трудової функції працівника на конкретному структурному підрозділі виробництва.

Суд зазначає, що наказ № 1041 від 21.09.2016 року, яким було внесено зміни в діючий штатний розклад управління цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва, було видано з посиланням на частину третьої статті 32 КЗпП, яка прямо регламентує поняття істотних умов праці. І на думку суду, саме виданням такого наказу відбулось нормативне закріплення рішення роботодавця про зміну істотних умов праці.

Суд не може взяти до уваги ствердження сторони позивача із того приводу, що у вказаних змінах не було потреби, і останні не були нормативно закріплені на підприємстві. Запровадження змін в організації виробництва і праці є винятковим правом роботодавця, який вправі самостійно визначати найбільш вигідні умови здійснення його господарської діяльності. І саме з метою реалізацію свого права у практичній площині і було видано вказаний наказ № 1041 від 21.09.2016 року, який прямо вказував на майбутні відповідні зміни в організації праці позивача. Суд також вважає, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на підприємстві не відбулися зміни істотних умов праці. Показання свідка ОСОБА_5 з цього приводу суд вимушений оцінити критично, оскільки у вказаний період часу він вже не працював на підприємстві, і про зміни в умовах праці та їх підстави був обізнаний зі слів позивача, яка суб'єктивно тлумачила таку інформацію.

Суд також зазначає з цього приводу, що відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов'язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов'язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Отже, в даному випадку, зміна істотних умов праці позивача була викликана змінами в організації виробництва, і це на думку суду підтверджено в повній мірі доказами, поданими стороною відповідача, та не спростовано у спосіб подання відповідних доказів позивачем.

Виходячи з пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

У зв'язку із запровадженням змін в діючий штатний розклад у вигляді виключення штатної одиниці «інженер» цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва та включення у такий штатний розклад одиниці «бригадир на дільницях основного виробництва 6 розряду» з одночасною зміною системи оплати праці попередні умови праці позивача не могли бути збереженні.

В даному випадку позивач у відповідності до статей 32, 36 КЗпП України була повідомлена про зміну істотних умов праці більше ніж за два місяці, та від роботи при змінених умовах праці вона відмовилась.

Нормою частини 3 статті 32 КЗпП України прямо передбачено, що якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Разом із цим, зміна істотних умов праці, передбачена ч. 3 ст. 32 КЗпП, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв'язку зі зміною організації виробництва та праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, оскільки передбачає продовження роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Звільнення з мотивів відмови працівника від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці може відбутися лише тоді, коли можливість продовження роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією або посадою зберігається, але працівник не бажає продовжувати роботу. Коли ж змінилася спеціальність, кваліфікація або посада, звільнення повинно проводитись за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

В даному випадку, позивач не заявляючи вимог про скасування наказу про звільнення, просила суд поновити її на посаді інженера цеху уловлювання хімічних продуктів коксохімічного виробництва виключно з мотивів того, що виключення посади «інженер» зі штатного розпису не обумовлено фактичними змінами в організації виробництва і праці, а роботодавець при виключені цієї посади не дотримався вимог трудового законодавства. Будь-яких інших вимог до суду не заявлялось, як і не покладалось будь-яких інших обставин в обґрунтування підстав позову.

Вихід за межі позову, або покладення судом в обґрунтування судового рішення підстав, на яких не ґрунтувались позовні вимоги, є порушенням принципів диспозитивної і змагальності цивільного судочинства. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов'язками щодо предмета спору (стаття 13 ЦПК України), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов'язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом. Вказані процесуальні права роз'яснювались стороні позивача, про що містяться відповідні записи у протоколах судового засідання (т.1., а.с. 44, т.2., а.с. 60)

Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що в даному випадку стороною відповідача доведено суду факт зміни істотних умов праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, і про такі зміни позивача було повідомлено з дотриманням порядку, визначеним трудовим законодавством. Відтак, з підстав вказаних позивачем, суд не може визнати ту обставину, що ОСОБА_1 було звільнено з недотриманням вимог трудового законодавства, внаслідок чого в задоволені позову з вказаних мотивів слід відмовити з-за недоведеністю таких вимог в означеній частині.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Однак, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати у вигляді судового збору необхідно компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 36 КЗпП, ст. ст. 4,5,81,82, 90,141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволені позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» (49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, 3 ) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,- відмовити.

2. Судові витрати у вигляді судового збору компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан