№ 201/7028/17
провадження 2/201/399/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа управління-служба в справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради про усунення перешкод в користуванні власністю, житлом, зобовязання вчинити певні дії та вселення в квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17 травня 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, житлом, зобовязання вчинити певні дії і вселення, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що з 20 вересня 2002 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу і спільного мешкання мають двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_3: ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4: ІНФОРМАЦІЯ_2. Сімейне життя не склалося, були конфлікти і непорозуміння, стало питання про розлучення і рішенням Будьонівського районного суду м. Донецька від 11 квітня 2014 року їх шлюб було розірвано, рішення набрало законної сили. За час вказаного шлюбу позивачем була придбана квартира № 5 в будинку № 7 секції № 1 по вул. Маршала Судця в місті Дніпро, ця квартира була зареєстрована та належним чином оформлена на позивача, вона є її власником і це питання ніким не оспорено. Зараз в цій квартирі мешкає відповідач, який чинить перешкоди позивачці з їх двома неповнолітніми дітьми в користуванні вказаним житлом, фактично власністю позивачки, він поміняв замки на вхідних дверях і не дав ключі від них позивачці, вона не в змозі потрапити до своєї квартири з дітьми, оскільки відповідач не впускає позивача до вказаного житлового приміщення; неодноразові звернення позивача до відповідача з цього питання ні до чого не призвели; через такі дії відповідача позивач була вимушена звернутися до районного відділу поліції. Проте і це ні до чого не призвело, намагання позивача потрапити в житлове приміщення були безрезультатними. Позивачка зверталася до відповідача з цим питанням про її вселення, але питання так і не вирішилося. У звязку із зазначеним позивач не проживає у спірній квартирі через протиправні дії відповідача, який не впускає бувшу дружину до приміщення та бажає позбавити її права користування квартирою у в'язку з неприязними стосунками між сторонами та постійними та конфліктами щодо користування спірною квартирою. Станом на день звернення до суду із захистом своїх порушених законних прав та інтересів відповідач позбавляє її та їх дітей права користування та проживання у квартирі, в звязку з чим позивачка звернулася до суду з цим позовом і просить суд зобовязати відповідача не чинити їй перешкоди в користуванні вказаною спірною квартирою, усунувши для неї і її дітей ці перешкоди в користуванні цією своєю квартирою, вселити її з дітьми в цю квартиру, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, вказавши на те, що дійсно вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу і спільного мешкання мають двох спільних неповнолітніх дітей, сімейне життя не склалося, були конфлікти і непорозуміння, стало питання про розлучення і рішенням їх шлюб було розірвано. За час вказаного шлюбу позивачем була придбана квартира № 5 в будинку № 7 секції № 1 по вул. Маршала Судця в місті Дніпро, ця квартира була зареєстрована на позивача, вона є її власником. Зараз в цій квартирі зараз мешкає відповідач, який не чинить перешкоди позивачці з їх двома неповнолітніми дітьми в користуванні вказаним житлом, звернень позивачки про вселення до нього не було, позов необгрунтований і просив в його задоволенні відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи управління-служба в справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради в судове засідання незявився, про день та час розглдяду справи повідомлявся належним чином, про причини нявки суду не повідомив; вказаним, на думку суду, та в письмовому зверненні погодився з викладеними в позові обставинами, вважав за можливе розгляд справи за наявними матеріалами справи по закону, не заперечував проти розгляду справи без його участі. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаного представника третьої особи згідно ст. 223 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача і представника відповідача, зясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні зясовано, що дійсно позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 з 20 вересня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу і спільного мешкання мають двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_3: ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4: ІНФОРМАЦІЯ_2. Сімейне життя не склалося, були конфлікти і непорозуміння, стало питання про розлучення і рішенням Будьонівського районного суду м. Донецька від 11 квітня 2014 року їх шлюб було розірвано, рішення набрало законної сили. За час вказаного шлюбу була придбана квартира № 5 в будинку № 7 секції № 1 по вул. Маршала Судця в місті Дніпро, ця квартира була зареєстрована та належним чином оформлена на позивача, вона є її власником і це питання ніким не оспорено. Зараз в цій квартирі мешкає відповідач, який, як стверджує позивач, чинить перешкоди позивачці з їх двома неповнолітніми дітьми в користуванні вказаним житлом, фактично власністю позивачки, він поміняв замки на вхідних дверях і не дав ключі від них позивачці, вона не в змозі потрапити до своєї квартири з дітьми, оскільки відповідач не впускає позивача до вказаного житлового приміщення; неодноразові звернення позивача до відповідача з цього питання ні до чого не призвели; через такі дії відповідача позивач була вимушена звернутися до районного відділу поліції. Проте і це ні до чого не призвело, намагання позивача потрапити в житлове приміщення були безрезультатними. Позивачка зверталася до відповідача з цим питанням про її вселення, але питання так і не вирішилося. У звязку із зазначеним позивач не проживає у спірній квартирі через протиправні дії відповідача, який не впускає бувшу дружину до приміщення та бажає позбавити її права користування квартирою у в'язку з неприязними стосунками між сторонами та постійними та конфліктами щодо користування спірною квартирою.

Отже позивач не проживає у спірній квартирі через неправомірні дії відповідача, який не впускає позивача з дітьми до приміщення квартири та бажає позбавити її права користування квартирою у в'язку з неприязними стосунками між сторонами та постійними та конфліктами щодо користування спірною квартирою.

Через зазначені дії позивача з дітьми вимушена проживати в іншому житлі, у звязку з чим в добровільному порядку спір не вирішено, позивач вимушена була звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що дійсно позивач ОСОБА_1 придбала квартира № 5 в будинку № 7 секції № 1 по вул. Маршала Судця в місті Дніпро, ця квартира була зареєстрована та належним чином оформлена на позивача, вона є її власником і це питання ніким не оспорено. Зараз в цій квартирі мешкає відповідач, чинить перешкоди позивачці з їх двома неповнолітніми дітьми в користуванні вказаним житлом, фактично власністю позивачки, він поміняв замки на вхідних дверях і не дав ключі від них позивачці, вона не в змозі потрапити до своєї квартири з дітьми, оскільки відповідач не впускає позивача до вказаного житлового приміщення; неодноразові звернення позивача до відповідача з цього питання ні до чого не призвели; через такі дії відповідача позивач була вимушена звернутися до районного відділу поліції, але вони тільки фіксували порушення, намагання позивача потрапити в житлове приміщення були безрезультатними. Отже позивач не проживає у спірній квартирі через неправомірні дії відповідача, який не впускає позивача з дітьми до приміщення квартири та бажає позбавити її права користування квартирою у в'язку з неприязними стосунками між сторонами та постійними та конфліктами щодо користування спірною квартирою.

Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Правові позиції Європейського Суду з прав людини, пункт 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожна особа має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися конкретним способом захисту свого права.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах - перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове листування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію в квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, в біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Частиною 1 ст. 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Оскільки позивачка ОСОБА_5 в передбаченому законом порядку придбала спірну квартиру, це житло є її власністю, то вона має право на користування вказаною квартирою, а згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Не проживання позивачки в квартирі на сьогоднішній день викликано перешкоджаннями відповідача у такому проживанні, а тому суд вважає за необхідне з метою захисту житлових прав позивача, задовольнити позовні вимоги про усунення їй перешкод в користуванні спірною квартирою шляхом вселення і зобовязання відповідача надати позивачці ключі від вхідних дверей та не чинити перешкод в користуванні квартирою.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Згідно з ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі.

Власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається майном, що йому належить. Власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону.

Позивач позовні вимоги не доповнював, придбав у власність вказане житло на законних підставах.

Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним та ні чим обєктивно не підтверджується, перешкод позивач відповідачу не чинив і не чинить, звернення позивача до правоохоронних органів з приводу вселення чи житлового питання було, зустрічної позовної заяви не заявлено. Відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв цим відповідачем до суду не надано.

Позивач, як власник спірного житла, не порушує прав інших фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернувся в передбаченому законом порядку до суду, відповідач з позовом фактично погодився.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а тому можливо зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 та неповнолітнім дітям: ОСОБА_3: ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4: ІНФОРМАЦІЯ_2 в користуванні квартирою № 5 у будинку № 7 секція № 1 по вулиці Маршала Судця в місті Дніпрі, вселити ОСОБА_1 та вказаних неповнолітніх дітей у цю квартиру та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1280 грн..

Таким чином суд вважає доведеними обставини позовних вимог, позов обгрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 321, 391 ЦК України, ст. 9, 64, 65 ЖК України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 та неповнолітнім дітям: ОСОБА_3: ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4: ІНФОРМАЦІЯ_2 в користуванні квартирою № 5 у будинку № 7 секція № 1 по вулиці Маршала Судця в місті Дніпрі.

Вселити ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей: ОСОБА_3: ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4: ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартиру № 5 у будинку № 7 секція № 1 по вулиці Маршала Судця в місті Дніпрі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1280 грн..

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25 червня 2018 року.

Суддя -