Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 523/10215/15-ц

провадження № 61-9414св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Пересипський»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2015 року у складі судді Середи І. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Кравця Ю. І., Фальчука В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради (далі - Суворовська адміністрація) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про виселення.

Позов мотивовано тим, що особовий рахунок на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, відкрито на ім'я ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. У вказаній квартирі ніхто не зареєстрований, однак продовжує без законних підстав проживати ОСОБА_4

Посилаючись на викладене, Суворовська адміністрація просила виселити ОСОБА_4 із незаконно зайнятого нею житлового приміщення - вищевказаної квартири.

Не погоджуючись із позовом Суворовської адміністрації, ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до Суворовської адміністрації, третя особа - Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Пересипський» (далі - КП «ЖКС «Пересипський»), про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання укласти договір найму та відкрити особовий рахунок.

Зустрічний позов мотивовано тим, що із 1968 року по 1995 рік ОСОБА_4 постійно проживала в зазначеній квартирі. У 1995 році вона знялася з реєстраційного обліку в м. Южний, а з 2006 року знову стала проживати в квартирі із матір'ю ОСОБА_5 однією сім'єю та вела з нею спільне господарство, але не була зареєстрована. Після смерті матері ОСОБА_4 як добропорядний квартиронаймач виконує всі передбачені договором найму обов'язки щодо квартирної плати, тому вирішила скористатися своїми правами та як член сім'ї звернулася до адміністрації з проханням укласти договір найму на своє ім'я, однак отримала відмову.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2015 року позов Суворовської адміністрації задоволено. Виселено ОСОБА_4 із житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо судового збору. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2016 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_4, залишено без змін рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2015 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 мотивує тим, що суди попередніх інстанцій не встановили достатньо повно обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не дослідили матеріалів справи і не розібралися належним чином зі спірними правовідносинами. Вважає, що вона має право на проживання у спірній квартирі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Судувказану цивільну справу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, вважав установленим на підставі зібраних у справі доказів, що у 1995 році ОСОБА_4 за власним бажанням виїхала зі спірної квартири, змінила місце проживання та скористалася своїм правом на житло, отримавши квартиру в м. Южний. Крім того, вона використала право на приватизацію житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2. За життя матері ОСОБА_4 не була зареєстрована в квартирі як член сім'ї, тому, як правильно вважав суд, такого статусу вона не набула.

Згідно з частиною другою статті 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Члена сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями частини другої статті 65 ЖК УРСР особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до частини третьої статті 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

За встановлених обставин справи та відповідно до приписів вищевказаних норм матеріального права, правильним, законним та обґрунтованим є висновок суду про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, адже ОСОБА_4 не має законних підстав для проживання в спірній квартирі, тому вона підлягає виселенню.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на невстановлення судами обставин справи, недослідження належним чином доказів у справі, є помилковими, оскільки суди повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212, 303, 304 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог ЦПК України не належить до повноважень касаційного суду.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик