Справа № 317/2328/18
Провадження № 2/317/1067/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 листопада 2018 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Яркіної С.В.,
за участю секретаря судового засідання Ігнатченко Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: Широківська сільська рада Запорізького району Запорізької області про визначення розміру ідеальних часток у праві спільної сумісної власності,
У липні 2018 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог: Широківська сільська рада Запорізького району Запорізької області про визначення розміру ідеальних часток у праві спільної сумісної власності. 21.09.2018 позов був уточнений, у зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_5, його замінено належним відповідачем - ОСОБА_4.
У позові ОСОБА_1 зазначила, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 вона є співвласником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 0,1745 га, з кадастровим номером: НОМЕР_2. Вказана земельна ділянка належить позивачці та відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 (ОСОБА_4.) на праві спільної сумісної власності, відповідно до додатку до державного акту на право власності на земельну ділянку - списку співвласників земельної ділянки.
Як вбачається з вказаного Додатку, в графі «частка у спільній власності» записи відсутні. У зв'язку з невизначеністю розміру часток у праві спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку позивачка не може реалізувати свого права на володіння та розпорядження належним їй на праві власності майном.
Також, позивачка зазначає, що, право власності на вказану земельну ділянку вона набула шляхом приватизації присадибної земельної ділянки, як співвласник житлового будинку, розташованоо за адресою: АДРЕСА_6. Її частка власності в житловому будинку складає 39/100, що підтверджується договором міни від 12.03.2004. Таким чином, домоволодіння на даний час є об'єктом спільної часткової власності.
У добровільному порядку визначити розмір часток у праві приватної спільної сумісної власності на земельну ділянку, відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України, шляхом укладення договору, що засвідчується нотаріально, відповідачі не бажають. Тому позивачка змушена звертатися до суду для визначення своєї частки у спірній земельній ділянці.
До суду позивачка не з'явилась, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.
Представник позивачки - адвокат ОСОБА_6 надала до суду заяву, відповідно до якої позов підтримує, просить його задовольнити. Крім того, просить справу розглядати без її участі та без участі позивача, а також без фіксації процесу технічними засобами. Проти заочного рішення не заперечує.
Відповідачі до суду не з'явились, про дату, час і місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомили.Відзив, у передбачений ухвалою суду від 01.08.2018 строк, суду не надали.
Представник третьої особи - Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області до суду не з'явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. Причини неявки суду не повідомив.Пояснення щодо позову, у передбачений ухвалою суду від 01.08.2018 строк, суду не надав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого 19.11.2010 відділом Держкомзему у Запорізькому районі Запорізької області, ОСОБА_1 є співвласником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 0,1745 га, з кадастровим номером: НОМЕР_2. Вказана земельна ділянка належить позивачці та відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 (ОСОБА_4.) на праві спільної сумісної власності, відповідно до додатку до державного акту на право власності на земельну ділянку - списку співвласників земельної ділянки, однак розмір частки у спільній власності кожного з них не зазначено (а.с. 7-8).
Згідно з копією договору міни від 12.03.2004, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1103, позивачка має у власності 39/100 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 12). Належність вказаної частки будинку ОСОБА_1 також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3374275 від 19.04.2004 (а.с. 13).
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними та законом.
Так, ст. 377 ЦК України встановлено право на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на ній. До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків та об'єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).
Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади і місцевого самоврядування, можуть передаватися у власність або в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених Земельним кодексом.
Згідно зі ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб'єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади.
Відповідно до ст. 87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об'єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду.
Відповідно до ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
Статтею 120 ЗК України регламентовано перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду. Так, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
При застосуванні вищезазначених норм важливе значення мають рекомендації Пленуму ВСУ, викладені у Постанові від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Так, абз. 3 п. 21 пленуму встановлено, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.
Беручи до уваги те, що позивачка є власником 39/100 частин будинку за адресою: АДРЕСА_6, у суду є всі підстави визначити розмір частки позивачки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: с. Лисогірка, вул. 9 Травня, 8, Запорізького району Запорізької області, загальною площею 0,1745 га, з кадастровим номером: НОМЕР_2 пропорційно її частці у праві власності на житловий будинок, що розташований на ній, а саме - 39/100 частин.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України; ст.ст. 40, 86, 87, 89, 120 ЗК України, ст.ст. 317, 319, 355, 357-358, 368-369, 372, 377 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 76-83, 247, 259, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 30.11.2018.

Суддя С.В. Яркіна