Справа № 464/1815/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/403/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 11 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № R77/188/531 від 24.01.2014 в розмірі 113 392 грн. 18 коп. та 1700 грн. 88 коп. сплаченого судового збору. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, 24.01.2014 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 77/188/531, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 40 000 грн., з терміном користування кредитом до 24.01.2017, із щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20 %. Однак відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконала, належним чином не повертала отримані кошти та не сплачувала нараховані відсотки. В зв'язку із чим у позивача виникло право вимоги дострокового виконання зобов'язань. Сума заборгованості за договором на даний час становить 113 392 грн. 18 коп., яку просив стягнути з відповідача.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 11 жовтня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № R77/188/531 від 24.01.2014р. в розмірі 113 392 грн. 18 коп. та судові витрати в розмірі 1700 грн. 88 коп.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 березня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 жотвня 2016 року залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вважає необґрунтованим стягнення з неї комісійної винагороди, яку банк визначив як винагороду за надання послуги з управління кредитом. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази щодо надання банком відповідачу послуг з управління кредитом. Крім цього звертає увагу на те, що банку забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Вказує, що банком не доведено, що розмір збитків є співмірним з розміром нарахованої пені, розрахунок якої не відповідає Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Також зазначає, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про отримання ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 40 000 грн. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу, представник ПАТ «ВТБ Банк» в судове засідання не з'явився, хоча належним був повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 160), тому його неявка відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 24 січня 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № RR77/188/531, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 40 000 грн. з строком користування до 24 січня 2017 року та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20 % річних.

Встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредитні кошти, що підтвердила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційної інстанції, тоді як позичальник ОСОБА_2 умов кредитного договору не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 26.01.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 113 392 грн. 18 коп., з яких: 36 535 грн. 83 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 11 046 грн. 66 коп. - прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом; 12 184 грн. 24 коп. - заборгованість по комісійній винагороді; 32 042 грн. 27 коп. - пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків; 16 111 грн. 72 коп. - пеня за несплату комісійної винагороди; 288 грн. 87 коп. - три проценти річних, нараховані за порушення строку повернення кредиту; 237 грн. 79 коп. - три проценти річних нараховані за прострочену заборгованість по відсотках; 2677 грн. 91 коп. - інфляційні витрати, нараховані за порушення строку повернення кредиту; 2266 грн. 90 коп. - інфляційні витрати, нараховані за прострочену заборгованість по відсотках.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений договором строк.

За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Задовольняючи позов, районний суд обґрунтовано виходив з того, що оскільки відповідач прострочила погашення поточних платежів кредиту, не повернула отримані кредитні кошти, не виконала взятих за договором зобов'язань, з неї в користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № R77/188/531 від 24.01.2014 року.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача 12 184 грн. 24 коп. заборгованості по комісійній винагороді та 16 111 грн. 72 коп. пені за несплату комісійної винагороди, виходячи з такого.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Районний суд не звернув уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Відтак не підлягає стягненню з відповідача в користь позивача 12 184 грн. 24 коп. заборгованості по комісійній винагороді та 16 111 грн. 72 коп. пені за несплату комісійної винагороди.

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок нарахованої пені не відповідає Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» не заслуговують на увагу, оскільки такий відповідає умовах кредитного договору.

За таких обставин рішення суду слід змінити та стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № R77/188/531 від 24.01.2014р. в розмірі 85 096 грн. 22 коп.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» слід стягнути судові витрати в розмірі 1276 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 11 жовтня 2016 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № R77/188/531 від 24.01.2014р. в розмірі 85 096 грн. 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» судові витрати в розмірі 1276 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 06.12.2018р.

Головуючий

Судді