Справа № 2-5537/07
Номер провадження 4-с/404/60/18
У Х В А Л А

21 листопада 2018 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря - Вітохіної Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому скаргу

боржника ОСОБА_1, заінтересовані особи: Фортечний відділ Державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, Подільський відділ Державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_2, старший державний виконавець Фортечного відділу Державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_3 на постанову старшого державного виконавця Фортечного відділу Державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою, якою просить визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Фортечного відділу Державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_3 від 03.03.2018 року у виконавчому провадженні №40747812 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Скаргу мотивує тим, що у квітні 2018 року отримав телефонограму від секретаря судового засідання Кіровського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_4, яка повідомила його про те, що у провадженні судді Варакіної Н.Б. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до нього про збільшення розміру аліментів. Згодом, в процесі розгляду справи, дізнався про те, що існує заборгованість зі сплати ним аліментів на утримання доньки ОСОБА_6. Після цього, відразу звернувся до Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький з метою з'ясувати, хто є державним виконавцем у виконавчому провадженні яке відкрито по стягненню з нього аліментів, а також з намірами ознайомитися з матеріалами самого виконавчого провадження. Однак, повідомили, що у вказаному відділі ДВС, відсутнє виконавче провадження відносно нього з приводу примусового стягнення аліментів. 16.07.2018 року звернувся до Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький з аналогічною метою, та дізнався, що виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 24.12.2007 року (виконавчий лист № 2-5537 виданий 27.12.2007 року) про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 перебуває в провадженні старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_7. Того ж дня, ознайомився з матеріалами вказаного виконавчого провадження, та довідався про наступне. Постановою державного виконавця ще Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області від 30.01.2008 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-5537, виданого 27.12.2007 року, згідно рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 24.12.2007 року . Вказане виконавче провадження було відкрито за заявою ОСОБА_2.В., яка вказує, що він фактично проживає за іншою адресою. Надалі, постановою старшого державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_3 від 03.03.2018 року, при примусовому виконанні рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 24.12.2007 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження його у праві керування транспортним засобом - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Незважаючи на те, що п.2 резолютивної частини оскаржуваної Постанови передбачено направлення йому її копії, однак, вказану постанову не отримував, а отже і не був ознайомлений з її змістом. Разом з тим, відповідно до ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження», вважається належним чином ознайомлений зі змістом оскаржуваної постанови у разі її направлення за адресою вказаною у матеріалах виконавчого провадження простою кореспонденцією, а тому просить поновити строки на оскарження вказаної вище постанови. Зауважує, що оскаржувана постанова за формою і змістом не відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5. Згідно довідки № 396 від 23.04.2018 року Квартального комітету № 4 Подільського району м.Кропивницького, він разом із сімє'ю проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, без реєстрації місця проживання. Згідно довідки ПП «Камелот-3000» № 12 від 04.05.2018 року, з 24.04.018 року працює на посаді водія на умовах неповного робочого дня з оплатою в розмірі 1450,00 грн. на місяць. Вказане також підтверджується і записом у належній йому Трудовій книжці. У зв'язку з цим, з його заробітної плати почали відраховуватися аліменти на утримання доньки ОСОБА_6. Вважає, що оскаржувана постанова є не вмотивованою. Не ухилявся, і не ухиляється від сплати аліментів і має намір їх сплачувати. Проте, життєві обставини складалися так, що довгий час був у пошуках роботи, а тепер, коли знайшов, не матиме можливості працювати й надалі, адже обмежений у праві керувати транспортними засобами. З 2001 року увесь час працював на посадах водія у різних суб'єктів господарювання, інших спеціальностей не має. Саме ця професія є для нього основним законним джерелом засобів для існування на сьогодні. Державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови (про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами) не було з'ясовано тієї обставини, що встановлення такого обмеження може позбавити його основного джерела засобів до існування. Тим більше, крім доньки ОСОБА_6, аліменти на утримання якої має сплачувати, на його утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина - донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Обмежуючи його у праві керування транспортними засобами, державний виконавець не тільки позбавив основного законного джерела засобів для існування, але й створив перепони для виконання рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 24.12.2007 року про стягнення аліментів. Адже тепер, коли фактично позбавлений можливості працювати на посаді, яку обіймає, відповідно, і не зможе сплачувати аліменти, а це, в свою чергу, нівелює основну функцію державної виконавчої служби - виконання рішення суду, та призведе до подальшого накопичення боргу. Разом з тим, оскаржувана постанова порушує його конституційне право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується (стаття 43 Конституції України). Це право також передбачено статтею 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права (прийнятий 16 грудня 1966 року Генеральною Асамблеєю ООН); статтею 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1966 року; статтею 23 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року.

В судове засіданні після оголошеної перерви представник боржника подала клопотання про продовження розгляду скарги без їх участі, вимоги скарги підтримала повністю.

Представники Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, та старший державний виконавець Фортечного відділу Державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_3 в судове засідання також подали через канцелярію суду та на електронну адресу суду заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 45, 50, 164).

В судове засідання ОСОБА_2, через канцелярію суду, подала письмові заперечення на скаргу боржника, у її задоволенні просила відмовити. Вказала, що з моменту розірвання шлюбу та призначення аліментів, про які йому було добре відомо, на утримання доньки ОСОБА_1 та до серпня 2018 року жодного разу їй не перераховував кошти на утримання дитини, участі у її житті не брав та взагалі долею доньки не цікавився. Також для ухилення від сплати аліментів постійно змінював своє місце проживання та не повідомляв про відповідну зміну органи виконавчої служби. Адреса, за якою направлялась вся поштова кореспонденція є місцем його реєстрації (квартира належить батькам ОСОБА_1В.), яка ним отримувалась особисто. Як стверджує боржник з 05.10.2007 року по 24.04.2018 року він не працював, а отже не мав можливості сплачувати аліменти спростовується тим, що відповідно до Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_9 придбали житловий будинок площею 67,3 кв.м. в м. Кропивницькому по вул. Очаківська, 52, за якою зараз він і проживає. Крім того, за час коли він не працював ним було придбано автомобіль, який знаходиться в постійному користуванні. Згідно довідки №13 від 04.05.2018 року виданої ПП Камелот-3000 відповідач був працевлаштований після того, як йому стало відомо про її звернення із позовом до суду про збільшення розміру аліментів, тобто з метою уникнення виконання свої батьківських обовязків в частині зобовязання утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Постанова державного виконавця Фортечного ВДВС міста Кропивницький ОСОБА_3 винесена 03.03.2018 року за декілька місяців до того, як боржник влаштувався водієм на зарплату в розмірі 1450 грн., а отже жодним чином ніби-то безробітну особу не позбавляла засобів для існування та утримання родини. Також тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами ОСОБА_1 станом на теперішній час не порушує права боржника, оскільки це не є джерелом його існування та існування його родини.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог скарги, з наступного.

Згідно положень ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Аналогічні приписи містяться у ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, відповідно до статті 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до розяснень, даних у п. 16 постанови Пленуму ВССУ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії бо бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», строки, визначені ст. 385 ЦПК України, є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Отже, суд вважає, шо є всі підстави для поновлення строку для подання скарги на оскарження постанови від 03.03.2018 року у виконавчому провадженні №40747812.

Судом встановлено, що 27 грудня 2007 року Кіровським районним судом м. Кіровограда був виданий виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій грошовій сумі 400 ,00 грн., щомісяця, починаючи з 19 листопада 2007 року і до досягнення ОСОБА_6, повноліття, тобто до 10 січня 2024 року (а.с. 121).

Постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції від 2008 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-5537 від 27.12.2007 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів (а.с. 62).

Згідно постанови старшого державного виконавця Фортечного ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_3 від 03.03.2018 року встановлено тимчасово обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с. 129-зворотня сторона).

За змістом ст.ст. 447, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положенням статей 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» зобовязано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За змістом наведених положень закону метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобовязані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

06 лютого 2018 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, в тому числі і Закон України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та оголошеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Статтю 11 цього Закону було доповнено частиною четвертою, відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин девятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Виходячи із змісту наведеної правової норми, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобовязує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження прав боржника.

Разом з тим, відповідно до п. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:

1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у звязку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;

3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Отже, у разі незгоди боржника із застосованим до нього тимчасовим обмеженням у праві керувати транспортними засобами, він має довести в суді наявність хоча б однієї з вищезазначених підстав.

Відповідно до довідки-розрахунку по сплаті аліментів заборгованість боржника ОСОБА_1 станом на 01.02.2018 року становить 48 800,00 грн. (а.с. 125-зворотня сторона), що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців виходячи з розміру середньої заробітної плати.

Проте, поза увагою державного виконавця залишилось те, що порушення зобов'язання зі сплати аліментів, що призвело до виникнення заборгованості з сукупним розміром, який перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, було допущено ОСОБА_1 станом на 01.02.2018 року, в той час як закон, яким введено такі види відповідальності, підстави та порядок їх застосування, набув чинності пізніше, 06.02.2018 року.

Стаття 58 Конституції України гарантує, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ч.1, 2 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Таким чином, тимчасові обмеження, введені законом з 06.02.2018 року, застосовані державним виконавцем до боржника ОСОБА_1 за допущення заборгованості ним станом на 01.02.2018 року, є неправомірним та суперечить закону.

Крім того, суд вважає такими, що заслуговують на увагу аргументи скарги про те, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування. Як вбачається із довідки від 04.05.2018 року за вих.№13, виданої директором ПП Камелот-3000 ОСОБА_10 та копії трудової книжки, ОСОБА_1 дійсно працює в приватному підприємстві Камелот-3000 на посаді водія (неповний робочий день з оплатою в розмірі 1450,00 грн. на місяць) з 24 квітня 2018 року згідно наказу №7 від 23.04.2018 року. Повідомлення про прийняття працівника на роботу було відправлено до Кропивницького ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області 23.04.2018 року (а.с. 14, 48, 52, 52-а).

Отже, враховуючи встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог та наявність підстав для визнання неправомірною, скасування постанови старшого державного виконавця Фортечного відділу Державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_3 від 03.03.2018 року у виконавчому провадженні №40747812 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Тому, керуючись ст. ст. 12, 13, 447-452 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Фортечного відділу Державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Фортечного відділу Державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_3 від 03.03.2018 року у виконавчому провадженні №40747812 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда О. В. Бершадська