Справа №560/237/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2018 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 сільська рада Дубровицького району Рівненської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком № 180 по вул. Центральна с. Орв'яниця Дубровицького району Рівненської області, а також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 05 липня 2001 року по 11 лютого 2015 року він перебував з відповідачем у шлюбі. Від даного шлюбу народилось двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Під час шлюбу члени його родини були зареєстровані та фактично проживали в будинку, належному позивачу на праві приватної власності, що знаходиться в с.Орв'яниця, по вул. Центральна, 180, Дубровицького району Рівненської області. Вказаний будинок позивачем набуто за договором дарування від 25.10.2004 року. Після припинення між сторонами шлюбних відносин ОСОБА_2 разом із малолітнім сином ОСОБА_5 переїхали у с.Морочне Зарічненського району Рівненської області, де проживає на даний час. З того часу відповідач за місцем реєстрації не з'являлась, а тому усі обов'язки по утриманню житлового будинку позивач здійснював самостійно. Відповідач не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію і її особистих речей у будинку немає, будинком вона не цікавиться.

До початку розгляду справи від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, однак, в одному із судових засідань позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав.

Від відповідача до початку розгляду справи надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. Крім того, подала до суду відзив на позовну заяву, у якому у задоволенні позовних вимог просила відмовити, оскільки після припинення шлюбних відносин з позивачем за рішенням суду від 11 лютого 2015 року позивач фактично вигнав відповідача з будинку, не давши змоги забрати їй навіть особисті речі. Залишаючи будинок, відповідач мала намір повернутися. Позивач ігнорує її вимоги надати можливість користуватись будинком, вдаючись при цьому до погроз, стверджуючи, що він є одноосібним власником будинку, а тому має право позбавити її можливості проживати у будинку. З цих підстав вона неодноразово зверталась до органів поліції. Під час проживання у будинку за їхні з позивачем спільні кошти було зроблено ремонт, придбано побутову техніку та меблі, які позивач категорично відмовився повертати або компенсувати. Залишати спільне житло відповідач не хотіла, однак була змушена це зробити, через неприязні відносини з позивачем, який своєю поведінкою зумовив неможливість спільного проживання з ним, оскільки позивач інколи зловживав алкогольними напоями, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності через неадекватну поведінку та насилля в сім'ї.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який є сільським головою с. Соломіївка Дубровицького району пояснив, що сільським головою він працює з 2015 року. З грудня 2015 року до сільської ради почали надходити перші звернення, як позивача так і відповідача стосовно поведінки один одного. Відповідач скаржилась, що їй та дітям заважають проживати у будинку, а позивач вказував, що в будинку знаходяться посторонні люди, проте в будинку завжди було прибрано, була їжа. 24 серпня 2016 року від відповідача надійшла скарга, що вона у черговий раз не може потрапити до свого будинку, оскільки у дверях замінений замок. Коли ОСОБА_6 приїхав і зайшов у двір, то ОСОБА_1 відпустив вівчарку. Потім у його присутності ОСОБА_1 вдарив ОСОБА_2 Після цього було викликано наряд поліції, а також працівників соціальної служби. Такою поведінкою ОСОБА_1 змусив відповідача виселитись із будинку. На даний час дійсно ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмови з наступних підстав.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

З копії рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 лютого 2015 року, яке 24 лютого 2015 року набрало законної сили судом встановлено, що сторони з 05 липня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі та 11 лютого 2015 року їх шлюб було розірвано. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5. Місце проживання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, визначено разом з матір'ю ОСОБА_2 (а.с.46).

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 25 жовтня 2004 року набув у власність житловий будинок загальною площею 66,7 кв.м. за адресою: с.Орв'яниця, вул. Центральна, 180, Дубровицького району Рівненської області (а.с.4).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90696590 від 27.06.2017 року вбачається, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0338 площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.3).

Як вбачається із виписки з погосподарської книги №2172 від 27.10.2017 року, виданої ОСОБА_3 сільською радою Дубровицького району Рівненської області, згідно погосподарської книги №2, особовий рахунок №02-0192-1, будинок №180 по вулиці Центральна в с.Орв'яниця Дубровицького району Рівненської області рахується за ОСОБА_1 (а.с.15).

Відповідно до довідок №2173, №2174 від 27.10.2017 року, виданих ОСОБА_3 сільською радою Дубровицького району Рівненської області до складу сім'ї ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_6 входять: дружина - ОСОБА_2, яка зареєстрована, але не проживає та син - ОСОБА_5, який зареєстрований, але не проживає (а.с.16, 17).

Вказане також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2, виданого ОСОБА_3 сільською радою Дубровицького району Рівненської області від 05 березня 2018 року, де вказується, що ОСОБА_2 разом із меншим сином ОСОБА_7 з 15 червня 2017 року не проживають у будинку колишнього чоловіка. Зі слів ОСОБА_2 вона із сином проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 47).

Серед основних прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_8 України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одна із найважливіших соціально-економічних прав громадянина України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний огляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я і добробуту її самої та її родини».

Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно з ст. 64 Житлового кодексу УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Таким чином, ОСОБА_2, яка проживала в житловому будинку № 180, по вул. Центральна с. Орв'яниця Дубровицького району Рівненської області, як колишня дружина власника житла ОСОБА_1 зберігає своє право на проживання у вказаному будинку.

Однак, дане право не є абсолютним та така особа може втратити право на користування житловим приміщенням, зокрема, з підстав викладених в ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Так, сторонами визнається факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в житловому будинку житловим будинком № 180 по вул. Центральна с. Орв'яниця Дубровицького району Рівненської області з 15 червня 2017 року. В той же час позивач з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, звернувся 20 лютого 2018 року, тобто, до спливу однорічного строку її відсутності в будинку.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву вказує на той факт, що позивач фактично вигнав її з будинку, не давши змоги забрати особисті речі, проігнорувавши її вимоги надати можливість користуватись будинком, вдаючись при цьому до погроз, стверджуючи, що він є одноосібним власником будинку, а тому має право позбавити її можливості проживати у будинку.

Вказане відповідачем підтверджується інформацією наданою Дубровицьким ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області за вих. №3383/206/01-2018 від 27.04.2018 року, згідно якої: 12 лютого 2016 року надійшла письмова заява ОСОБА_1, що її колишній чоловік вчиняє відносно неї та дітей фізичне насильство; 26 лютого 2016 року зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_1, що по місцю проживання її колишній чоловік вчиняє відносно неї фізичне насильство; 01 березня 2016 року від ОСОБА_2 через канцелярію надійшли заяви, що її колишній чоловік за місцем проживання не впускає її та дітей в будинок; 07 березня 2016 року зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_2, що в будинку по місцю проживання, колишній чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_1 викрутив та забрав замок з дверей будинку; 16 березня 2016 року зі служби 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_1, що її колишній чоловік ОСОБА_1 вчиняє дебош; 04 травня 2016 року зі служби 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_1, що її колишній чоловік ОСОБА_2 наніс їй тілесні ушкодження; 07 червня 2016 року від служби 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_1, що її колишній чоловік ОСОБА_1 влаштував сварку та вдарив її по нозі; 17 липня 2016 року зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_2, що по місцю проживання її колишній чоловік ОСОБА_1 вчиняє конфлікт; 22 серпня 2016 року зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_2, що її колишній чоловік ОСОБА_1 вчиняє дебош; 24 серпня 2016 року зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_2, що в будинку по місцю проживання її колишній чоловік ОСОБА_1 вчиняє сімейну сварку; 26 серпня 2016 року зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_2, що її колишній чоловік ОСОБА_1 замінив замки в будинку та не впускає її та дітей до будинку; 27 серпня 2016 року зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_2, що її колишній чоловік ОСОБА_1 без дозволу здійснив заміну замків та погрожував; 30 жовтня 2016 року зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_2, що за місцем проживання її колишній чоловік ОСОБА_1 вчиняє сімейну сварку на фоні вживання спиртних напоїв; 28 січня 2017 року зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_2, що по місцю проживання її колишній чоловік ОСОБА_1 вчиняє конфлікт; 04 лютого 2017 року зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_2, що її колишній чоловік ОСОБА_1 наносить тілесні ушкодження та вчиняє конфлікт; 11 лютого 2017 року по телефону надійшло повідомлення ОСОБА_2, що по місцю проживання її колишній чоловік ОСОБА_1 вчиняє конфлікт; 12 березня 2017 року зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_2, що по місцю проживання її колишній чоловік ОСОБА_1 зі своїм братом влаштували сімейну сварку; 03 квітня 2017 року зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_2, що по місцю проживання її колишній чоловік ОСОБА_1 наніс їй тілесні ушкодження (а.с.50-51).

Отже, проаналізувавши усі обставини справи, суд вважає, що тимчасова відсутність відповідача ОСОБА_2, яка набула право користування спірним житлом на підставі ст. 156 ЖК України, обумовлена поважними, навіть вимушеними причинами, оскільки колишній чоловік створив їй перешкоди в користуванні житловим будинком, тобто всупереч своїй волі не могла реалізувати свого законного права на користування вказаним будинком, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 сільська рада Дубровицького району Рівненської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області в Апеляційний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області ОСОБА_9