У х в а л а
6 червня 2018 року
м. Київ

справа №225/1826/17

провадження № 61 - 27478ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А.О. розглянув касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 14 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування завданої вчиненням кримінального правопорушення матеріальної шкоди в розмірі 74982,67 грн та моральної (немайнової) шкоди в сумі 200 (двохсот) розмірів мінімальної заробітної плати на день виплати.
Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Донецької області від 14 березня 2018 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення, в розмірі 31893, 39 грн, та відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. В задоволенні позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 відмовлено.

16 квітня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) Міністерство оборони України направило касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судами норм матеріального права, зокрема статті 1187 ЦК України, просило скасувати рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 14 березня 2018 року в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Ціна позову в частині матеріальної шкоди у даній справі становить 31893, 39 грн, яка станом на 1 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762*100=176 200).
Отже, зазначена справа в частині стягнення матеріальної шкоди є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.
Крім того, у справі заявлено вимогу немайнового характеру, зокрема про стягнення моральної шкоди.
Зазначена справа є незначної складності в частині вимоги немайнового характеру та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга Міністерством оборони України подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 14 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка її подавала.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Лесько