Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Писанець Н.В.,

при секретарі Метьолкіній Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волноваха Донецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на їх користь заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.09.2010 року в розмірі 79476,83 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 16.09.2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з погашенням кредиту згідно умов та графіку кредитного договору. Відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 28.02.2018 року склала 79476,83 грн., тому просить позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Відповідач ОСОБА_1 заперечуючи проти позову, надала суду письмовий відзив, в якому зазначила, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом за межами позовної давності, так як картку було видано на три роки. Відповідно строк дії картки закінчився 16 вересня 2013 року. Саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності, який встановлено ст. 257 ЦК України, тривалістю у три роки. Відповідно строк позовної давності сплинув 16 вересня 2016 року, а з позовом позивач звернувся не раніше 29 березня 2018 року. Таким чином, пропустив строк позовної давності та на вимогу відповідача у відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у позові. Позивачем до позовної заяви додано Витяг із Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256. Згідно п.1.1.7.31 зазначених вище Умов строк позовної давності відносно вимог з повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагороду, неустойки пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років. Даний пункт умов не може бути застосований до відносин між нею та позивачем виходячи з наступного: позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін; договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України).

Також відповідач зазначає, що згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У заяві позичальника від 16 вересня 2010 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Тому зазначені Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 16 вересня 2010 року.

Відповідач вказує, що така правова позиція викладена в постановах Верховного суду України у справі №6-16цс15 та №6-192цс15.

ПАТ КБ «Приват Банк» надав до суду відповідь на відзив, в якій спростовував доводи відповідача про наявність підстав для відмови в задоволені позову.

Вважають, що заперечення відповідача, про те, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 12.04.2018 року до спливу строку позовної давності. У звязку з чим вважають, що обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду, що вбачається з виписки по розрахунку.

В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась. У поданому відзиві просила відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно до укладеного договору №б/н від 16.09.2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3200,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 11.06.2018 року №30.1.0.0/2-20180412/1189 ОСОБА_1 відповідно до укладеного кредитного договору №б/н від 16.09.2010 року отримала кредитну картку №001839, з терміном дії до останнього дня місяця 07.2014 року.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом в заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг,- позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п.2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити Винагороду Банку.

Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг,- при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500грн+ 5% від суми позову.

Також відповідно до п. 2.1.1.12.11 «Умовами та правилами надання банківських послуг», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором.

Відповідач ОСОБА_1 не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином у порушення умов кредитного договору, а також ст.509, 526 ЦК України зобовязання за вказаним договором не виконувала.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 28.02.2018 року має заборгованість по кредиту у сумі 79476,83 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 3286,62 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 67829,41 грн., заборгованості за пенею та комісією 4100,00 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн; штраф (процентна складова) 3760,80 грн.

Таким чином, заявлені Банком позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 правомірні та обґрунтовані.

Однак як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1, не заперечуючи наявність боргових зобовязань перед банком по кредитному договору, надала суду відзив, згідно якого просить застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності.

Так ОСОБА_1 в відзиві вказувала, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до суду не раніше 29 березня 2018 року, тоді як картку було видано на три роки, відповідно строк дії картки закінчився 16.09.2013 року. Саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно строк позовної давності сплинув 16.09.2016 року.

Суд, давши оцінку доводам відповідача, викладеним в письмовій заяві (відзиву), щодо застосування строків позовної давності, приходить до наступного висновку.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 256ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Таким чином початок перебігу строку давності повязується не стільки зі строком дії (припинення) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається зі закінчення строку дії картки..

Зазначена правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 04 листопада 2015 року №6-1926цс15, постанові Верховного Суду від 11.03.2015 року по справі №6-16цс15, а також постанові 19 березня 2014 року №6-14цс14.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Так відповідно до п.2.1.1.2.11 розділу 2.1.1.2 Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного в картці.

Таким чином відповідно до Умов договору, укладеного між ПАТ КБ "Приват Банк" і ОСОБА_1, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулись в суд з позовною заявою про захист порушеного права в квітні 2018 року.

Матеріалами справи встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до суду 17 квітня 2018 року, а картку було видано на три роки, відповідно строк дії картки закінчився 16.09.2013 року. Тобто, як вбачається з правової позиції зазначеної в постанові Верховного суду України від 19 березня 2014 року №6-14цс14, то саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно строк позовної давності сплинув 16.09.2016 року.

Таким чином судом встановлено, що позивач, подавши позовну заяву в квітні 2018 року, звернувся в суд із пропуском трирічного строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив 16.09.2016 року і який обчислюється з моменту закінчення строку дії платіжної картки. Поважних причин пропуску Банком строку звернення до суду судом не встановлено, заяви про поновлення строку на розгляд суду не надходило.

Доводи позивача стосовно того, що по даним вимогам ними встановлений Умовами надання кредиту строк позовної давності терміном 50 років не приймається судом до уваги, так як в заяві позичальника на отримання кредиту зазначено, що він ознайомлений та згодний з Умовами надання кредиту, в яких на теперішній час строк позовної давності встановлений Банком 50 років, однак вказані Умови не містять підпису відповідача.

Будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими умовами ознайомлений відповідач, підписуючи заяву позичальника, в матеріалах справи не має, тому застосуванню підлягають положення ст.257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. (правова позиція ВСУ, висловлена в постанові від 19.03.2014 року).

Частинами 4, 5 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього.

Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості належить відмовити в звязку з пропуском Банком строку на звернення до суду за захистом порушених прав, тобто строку позовної давності.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 207, 257-259, 261, 266, 526, 530, 610, 611, ч.1 ст.612, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 діб з моменту оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Писанець