Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.

при секретарі Матіко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вказаною позовною заявою мотивуючи її тим, що 05 січня 1987 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі ЗАГС в м. Людіново, Калужської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №01.

За час шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2

Позивач зазначає, що спільне життя між ними не склалось, оскільки з 2006 року кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сімя остаточно припинила своє існування з дати виписки з м. Ужгорода в звязку з виїздом в Росію на постійне місце проживання з донькою ОСОБА_3 та сином ОСОБА_5. В результаті таких взаємовідносин, ведення між подружжям спільного господарство остаточно припинено, більше 12 років проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить шлюб, який був укладений 05 січня 1987 року між ним та ОСОБА_2 розірвати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, однак надав суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задовольнити та розглянути справу у його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засіданні не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з свідоцтва серії І-НК №263027 від 05 січня 1987 року про шлюб, 05 січня 1987 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано відділом ЗАГС в м. Людіново, Калужської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №01

За час шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2

Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Судом встановлено, що шлюб між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, близько 12 років проживають окремо, тобто даний шлюб існує тільки формально.

Спорів щодо поділу спільного майна сторонами не заявлялося.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 110, 112 СК України, ст.ст.2, 13, 82, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задоволити.

Шлюб, укладений 05 січня 1987 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстровано відділом ЗАГС м. Людіново, Калужської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №01

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 06 грудня 2018 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6