ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2790/18 Справа № 190/699/17 Суддя у 1-й інстанції - Семенников О.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади Грушуватської сільської ради в особі виконавчого комітету Грушуватської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до територіальної громади Грушуватської сільської ради в особі виконавчого комітету Грушуватської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Вказував, що після смерті його матері ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, входить право на земельну частку (пай) розміром 6,67 умовних кадастрових гектарів на території Грушуватської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області.

Зазначав, що для оформлення свідоцтва про право на вищевказану спадщину він звернувся до П'ятихатської державної нотаріальної контори, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено у зв'язку з неможливістю встановлення факту родинних відносин між ним та його померлою матір'ю ОСОБА_3 через неоднакове зазначення їх прізвища.

Посилаючись на вказані обставини просив суд встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_5 року, як між сином та матір'ю відповідно, визнати за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) розміром 6.67 умовних кадастрових гектарів відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 06 червня 1997 року, виданого П'ятихатською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року його матері ОСОБА_3

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року позов задоволено.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року в Дзержинському районі м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, як між матір'ю та сином відповідно.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем с.Красноіванівка Пятихатського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) розміром 6.67 умовних кадастрових гектарів, яка належала померлій відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого 06 червня 1997 року П'ятихатською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області.

Ухвалою П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року виправлено описку допущену в прізвищі позивача в рішенні П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині визнання за ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_3, після смерті матері фактично вступила в управління спірним земельним паєм; ОСОБА_2 не прийняв спадщину після смерті їх матері, оскільки з відповідною заявою про прийняття спадщини він не звертався, тому згідно ст.1272 ЦК України вважається таким, що спадщину не прийняв.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив, який мотивований тим, що апелянт не довела фактів порушення її прав, тому просив закрити провадження за її апеляційною скаргою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що згідно з посвідкою про народження серії НОМЕР_2 від 04 липня 1944 року батьками ОСОБА_4, який народився в с.Красноіванівка П'ятихатського району Дніпрпопетровської області ІНФОРМАЦІЯ_6 року (актовий запис №35), є ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

09 вересня 1997 року Жовтоводським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, видано паспорт громадянина України із зазначенням прізвища «ОСОБА_2».

Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 06 червня 1997 року засвідчено, що ОСОБА_3 належало право на земельну частку (пай) розміром 6.67 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Дружба, згідно з рішенням П'ятихатської районної адміністрації №178-р від 14 квітня 1997 року, про що в книзі реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) 06 червня 1997 року зроблено відповідний запис №0707.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого 16 вересня 2003 року виконкомом Грушуватської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровскьої області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року в Дзержинському районі м.Кривий Ріг Дніпропетровської області.

Згідно з матеріалами спадкової справи №125/2017, відкритої ІНФОРМАЦІЯ_5 року після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_2 11 травня 2017 року звернувся із заявою про видачу свідоцтва про права на спадщину, яке складається із земельної частки (пая).

Постановою державного нотаріуса П'ятихатської державної нотаріальної контори Новенко С.С. від 11 травня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну частку (пай), що належала померлій ОСОБА_3, у зв'язку з тим, що він у шестимісячний строк з дня смерті матері заяву на прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори не подав та через неможливість встановлення факту родинних відносин між позивачем та його померлою матір'ю ОСОБА_3 у зв'язку з різним написанням прізвища.

Згідно посвідки про народження від 10 грудня 1946 року (а.с.75) ОСОБА_8 є донькою ОСОБА_3 В січні 1969 року ОСОБА_8 у зв'язку з укладенням шлюбу змінила своє прізвище з "ОСОБА_8" на "ОСОБА_8", про що свідчить відповідне свідоцтво про одруження (а.с.76).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно досліджених судом доказів підтверджується факт родинних відносин між померлою ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_2 як матір'ю та сином, позивачу як спадкоємцю за законом після померлої матері відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документів, які б підтверджували факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачем, інших спадкоємців за законом після смерті матері позивача не встановлено, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, виходячи з наступного.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.

Відповідно до ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Враховуючи те, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року до спірних відносин підлягають застосуванню правила ЦК УРСР.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно статей 525,526 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу.

Відповідно до статті 529-530 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно статті 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР (1963 року) визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Частиною 1 ст.1270 ЦК України, який діє с 01 січня 2004 року, також визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.550 ЦК УРСР (1963 року) строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року, звернувся до П'ятихатської державної нотаріальної контори 11 травня 2017 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 549 ЦК УРСР (1963 року).

З постанови державного нотаріусу П'ятихатської державної нотаріальної контори Новенко С.В. від 11 травня 2017 року(а.с.40-41) вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтва на спадщину ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_3 стала не тільки неможливість встановлення родинних відносин, а й пропущений спадкоємцем строк для прийняття спадщини.

Звертаючись з позовною заявою, ОСОБА_10 зазначав, що фактично прийняв спадщину, оскільки проживав однією сім'єю з померлою матір'ю, проте вказані обставини нічим не підтверджується, а з копії паспорта позивача (а.с.7) вбачається, що з 11 січня 1985 року він прописаний у АДРЕСА_1, в той час як в довідці Грушуватської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року №126 (а.с.35) зазначено, що ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_2 П`ятихатського району Дніпропетровської області.

Крім того, позивач посилався на те, що не міг звернутися з заявою про прийняття спадщини,у зв'язку з погіршенням стану здоров'я у період з 10 березня 2004 року по 22 березня 2004 року, оскільки перебував на лікуванні з діагнозом гіпертонічний криз, проте вимог про продовження строку прийняття спадщини, як це передбачено ст.550 ЦК УРСР (1963 року) ні з цих підстав, ні з будь-яких інших позивач не заявляв.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, позивач пропустив строк для прийняття спадщини, а матеріали справи не містять підстав для задоволення його позову в частині визнання права за ОСОБА_2 на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3, яка належала померлій відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого 06 червня 1997 року П'ятихатською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду у вказаній частині постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню в цій частинні, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права за ним на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3 В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року в частині визнання за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) розміром 6,67 умовних кадастрових гектарів скасувати і в цій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

В решті рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.