Номер провадження 2/243/3683/2018
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«03» грудня 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

з участю секретаря судового засідання Кобець О.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду №19 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Билбасівської селищної ради Словянського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Билбасівської селищної ради Словянського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 21 лютого 2010 року померла ОСОБА_2. За життя ОСОБА_2 склала заповіт, на її імя, яким залишила їй все майно.

Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташовані за адресою: Донецька область, Словянський район, смт. Билбасівка, вул. Нова (колишня Артема) №1, що складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 49,9 кв.м, житловою площею 35,6 кв.м; житлового будинку Б-1, загальною площею 37,2 кв.м, житловою площею 17,1 кв.м; сараю, льоху - В; вбиральні - Г, сараю Д, сараю Е, душу Ж, паркану -1, колодязю -2, які належали померлій на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності від 04 липня 2006 року.

Після смерті ОСОБА_2, вона прийняла спадщину за заповітом, подавши відповідну заяву нотаріусу у встановлений строк, однак 18 жовтня 2018 року отримала Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, у звязку з відсутністю документа, який посвідчує право власності на вищезазначений житловий будинок на імя спадкодавця.

Просить суд визнати за нею, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої 21 лютого 2010 року, на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: Донецька область, Словянський район, смт. Билбасівка, вул. Нова (колишня Артема), №1, який складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 49,9 кв.м, житловою площею 35,6 кв.м; житлового будинку Б-1, загальною площею 37,2 кв.м, житловою площею 17,1 кв.м; сараю, льоху - В; вбиральні - Г, сараю Д, сараю Е, душу Ж, паркану -1, колодязю -2.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3, який діє на підставі Ордеру серії ДН № 053113 від 09 листопада 2018 року (а.с.2), у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання.

29 листопада 2018 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_3 надав суду Заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача ОСОБА_1. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.16).

Відповідач Билбасівська селищна рада Словянського району Донецької області явку свого представника у судове засідання не забезпечила. Суду надано Заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, в якій також зазначено, що Билбасівська селищна рада проти позовних вимог не заперечує (а.с. 17).

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Билбасівської селищної ради Словянського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, 23 квітня 2009 року склала Заповіт, яким заповідала все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом мала права і що буде належати їй на момент смерті - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

21 лютого 2010 року у смт. Билбасівка Словянського району Донецької області, померла ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія 1-НО №452550, виданим 23 лютого 2010 року, виконкомом Билбасівської селищної ради Словянського району Донецької області (а.с.5).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: Донецька область, Словянський район, смт. Билбасівка, вул. Нова (колишня Артема), №1, який складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 49,9 кв.м, житловою площею 35,6 кв.м; житлового будинку Б-1, загальною площею 37,2 кв.м, житловою площею 17,1 кв.м; сараю, льоху - В; вбиральні - Г, сараю Д, сараю Е, душу Ж, паркану -1, колодязю -2.

Спадщина вважається належною спадкоємцю з часу її прийняття.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Згідно до п.3.1 Постанови ОСОБА_4 спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця».

Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 заведена Другою словянською державною нотаріальною конторою 29 червня 2010 року за заявою ОСОБА_1 (а.с.19-27).

Проте, у встановленому нотаріальному порядку позивач не може оформити право власності на житловий будинок під № 1 по вул. Нова (колишня Артема) в смт. Билбасівка Словянського району Донецької області, оскільки відсутній документ, який посвідчує право власності на імя спадкодавця на вказаний житловий будинок.

У звязку з цим, 18 жовтня 2018 року державним нотаріусом Другої словянської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_5 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 21 лютого 2010 року на житловий будинок під № 1 по вул. Артема в смт Билбасівка Словянського району Донецької області, у звязку з відсутністю документа, що підтверджує права власності на вищезазначений житловий будинок на імя спадкодавця (а.с.18).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Вказане також підтверджене і розясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299 ЦК України).

Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, шляхом визнання прав.

Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму ОСОБА_4 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада.

Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 липня 2006 року, виданого Билбасівською селищною радою, вбачається, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодіння, яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 49,9 кв.м, житлового будинку Б-1, загальною площею 37,2 кв.м; сараю, льоху - В; вбиральні - Г, сараю Д, сараю Е, душу Ж, паркану -1, колодязю -2 (а.с. 9).

Зі зведеного акту вбачається, що домоволодіння, розташоване за адресою: Донецька область, Словянський район, смт. Билбасівка, вул. Нова (колишня Артема), №1, складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 49,9 кв.м, житловою площею 35,6 кв.м; житлового будинку Б-1, загальною площею 37,2 кв.м, житловою площею 17,1 кв.м; сараю, льоху - В; вбиральні - Г, сараю Д, сараю Е, душу Ж, паркану -1, колодязю -2. (а.с. 7-8).

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, яка померла 21 лютого 2010 року, однак її право не визнається, що є, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України.

Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму ОСОБА_4 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 25, 328, 1216, 1222, 1225, 1268, 1296, 1297 Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „ Про судову практику у справах про спадкування, ОСОБА_4 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ОСОБА_4 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», ч. 4 ст. 3, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Билбасівської селищної ради Словянського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, громадянкою України, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. смт. Билбасівка, вул. Артема, будинок № 1, право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами під № 1, розташованого по вул. Нова (колишня Артема) в смт. Биласівка Словянського району Донецької області, що складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 49,9 кв.м, житловою площею 35,6 кв.м; житлового будинку Б-1, загальною площею 37,2 кв.м, житловою площею 17,1 кв.м; сараю, льоху - В; вбиральні - Г, сараю Д, сараю Е, душу Ж, паркану -1, колодязю -2, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 21 лютого 2010 року.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2018 року.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_6