Провадження №: 2/755/1457/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Зоря А.С.,

третя особа - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , звертаючись з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Актив+», просила визнати виконавчий напис від 26.05.2017 року, номер реєстрації в реєстрі №3884, вчинений Швець Русланом Олеговичем, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу щодо стягнення заборгованості в розмірі 281093,73грн., таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 25 липня 2017 року відкрито провадження у справі. (а.с.29)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 25 липня 2017 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 26.05.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №3884, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округуШвець Русланом Олеговичем, який перебуває на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (ВП №54068471). (а.с.30-31)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 07 грудня 2017 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення доказів та зобов'язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округуШвець Руслана Олеговича надати суду належним чином завірену копію нотаріальної справи про вчинення виконавчого напису від 26.05.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №3884. (а.с.103-104)

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що 17 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, за умовами договору позивач отримала споживчий кредит в розмірі 10 368,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 52 358,40 доларів США, зі сплатою 12% річних, з можливістю перегляду процентної ставки, на термін, встановлений графіком погашення кредиту, але не пізніше 17 серпня 2014 року. В 2016 році первісний кредитор - ПАТ «УкрСиббанк» звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, однак цей позов залишено судом без розгляду, про що постановлена ухвала Деснянського районного суду міста Києва від19 вересня 2016 року. 26 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3884, яким запропоновано стягнути заборгованість на користь ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» з ОСОБА_3, не сплачену в строк за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 17 серпня 2007 року, строк, за який провадиться стягнення - 2804 днів, а саме з 17.08.2007 року по 20.04.2015 року, сума, що підлягає стягненню - 281093,78 грн., а також відшкодування витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису - на суму 1400,00 грн. Однак, про наявність виконавчого напису нотаріуса, позивач дізнався лише після пред'явлення стягувачем виконавчого напису до примусового виконання, при цьому попередньо будь-яких повідомлень від відповідача та/або нотаріуса про вчинення виконавчого напису позивач не отримувала, також відповідач не надав нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитному договору, яка існувала на день вчинення виконавчого напису, а нотаріусом не було враховано та перевірено факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, що виключає можливість встановити безспірність вимог та є беззаперечною підставою вважати, що вчинений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, крім того, на час вчинення виконавчого напису сплив строк позовної давності щодо пред'явлення до позивача вимог про стягнення заборгованості по кредитному договору, який був укалдений17 серпня 2007 року, строк дії договору складав 5 років, тобто договір дія до 2012 року, тому трирічний строк з дня виникнення права вимоги у відповідача пред'явити вимоги до позивача сплинув 17 серпня 2015 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» - Зоря А.С. в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенніпозову з підстав, викладених у запереченнях на позов, додатково пояснив, що на підставі Договору факторингу від 20 квітня 2015 року до ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором №0 від 17 серпня 2007 року, у зв'язку з чим відповідач став новим кредитором у фінансових правовідносинах з боржником. Згідно графіку погашення заборгованості по кредитному договору датою погашення заборгованості є 17 серпня 2014 року, трирічний строк звернення стягнення припадає на 17 серпня 2017 року, отже виконавчий напис вчинений з додержанням визначених законодавством строків. Вимога про сплату заборгованості була направлена відповідачем позичальнику ОСОБА_3 кур'єром 07 квітня 2017 року та повернулась за закінченням встановленого строку зберігання 08 травня 2017 року. Крім того, 24 грудня 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» на адресу позивача було направлено повідомлення, в якому вказано загальну суму заборгованості, розрахункові рахунки відповідача та контакти для врегулювання суми заборгованості, однак дане повідомлення про відступлення права вимоги навмисно не було отримано боржником. Процедура здійснення та отримання виконавчого напису була дотримана згідно вимог діючого законодавства України, тому доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. (а.с.228)

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Судом встановлено, що 17 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, згідно умов яких останній надано кредит у сумі 10 368,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 52 358,40 доларів США, зі сплатою 12% річних, з можливістю перегляду процентної ставки, на термін, встановлений графіком погашення кредиту, але не пізніше 17 серпня 2014 року.

У забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань в повному обсязі позичальника за договором, позичальник передає в заставу, а банк приймає наступне рухоме майно, а саме - транспортний засіб: марки Daewoo, модель Мatiz, рік випуску 2007, колір зелений, тип ТЗ - легковий хетчбек, номер агрегатів шасі (кузов) НОМЕР_2, держаний номер НОМЕР_1.

Даний договір складається з Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 17 серпня 2007 року, Графіку погашення кредиту (додаток №1), Додаткової угоди №1, Графіка платежів визначення сукупної вартості кредиту (додаток №2), Тарифів банку до кредитного договору (додаток №3) (а.с.147-161).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення право грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави (ч.2 ст.1083 ЦК України).

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №17, за яким клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 4.5. даного договору передбачене право фактора відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов'язання за цим договором третім особам, які згідно законодавства мають на це право. (а.с.180-186)

Згідно витягу з реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу, за ним відступлене право вимоги за укладеним 17 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, із загальною сумою заборгованості - 281093,78грн. (а.с.187)

30 листопада 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» укладено Договір факторингу №279/ФК-16, за яким клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. (а.с.171-176)

Згідно Витягу з реєстру боржників до договору факторингу, за ним відступлене право вимоги за укладеним 17 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, із загальною сумою заборгованості - 281093,78грн. (а.с.177)

07 квітня 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» на адресу ОСОБА_3 була надіслана претензія від 06 квітня 2017 року, якою позивача повідомлено провідступлення права вимоги, зазначено, що заборгованість за кредитним договором №0 від 17 серпня 2007 року становить 281093,78грн.та запропоновано протягом 7 днів з дня отримання цього повідомлення здійснити позичальником погашення заборгованості, а також звертатися до товариства щодо пропозицій по погашенню заборгованості, наголошено, що у випадку невиконання вимоги щодо погашення заборгованості протягом 7 днів з моменту отримання цього повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» буде вимушене провести заходи щодо примусового стягнення боргу. (а.с.188, 189)

Зазначена претензія позивачем одержана не була (а.с.190), представником відповідача в письмових запереченнях на позов та в судовому засіданні не заперечував той факт, що позичальник не одержав надісланої на її адресу претензії.

26 травня 2017 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. із заявою про вчинення виконавчого напису для стягнення боргу. (а.с.146).

26 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3884, яким запропоновано стягнути заборгованість на користь ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» з ОСОБА_3, не сплачену в строк за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 17 серпня 2007 року. Строк, за який провадиться стягнення - 2804 днів, а саме з 17.08.2007 року по 20.04.2015 року. Сума, що підлягає стягненню - 281093,78грн., а також відшкодування витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису - на суму 1400,00грн. (а.с.145)

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (Закон № 3425-XII).

Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.

Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

За змістом положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 1.1., 1.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерством юстиції України 22.02.2012 N 296/5 (далі за текстом - Порядок) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 3.1., 3.2. глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172 (далі за текстом - Перелік) (п. 3.5. Порядку).

Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора/заставодержателя вважається безспірною.

Таким чином, в обов'язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов'язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити в здійсненні виконавчого напису.

Як роз'яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Таким чином, в обов'язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов'язання.

Однак, при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_3 не отримувала претензію щодо сплати заборгованості за кредитним договором, датовану 06 квітня 2017 року.

Разом з тим, в матеріалах цивільної справи наявна копія ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 19 вересня 2016 року, якою залишено без розгляду позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені. (а.с.13)

Згідно вказаного судового рішення, предметом спору є стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 17 серпня 2007 року.

При цьому сам факт наявність судової справи про стягнення кредитної заборгованості свідчить про наявність спору між кредитором і боржником.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі №6-27цс15, наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника.

Також, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17 викладений правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами статей 525, 526, 629 ЦК України, одностороння зміна умов договору не допускається, зобов'язання має виконуватися відповідно до умов договору, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Розділом 8 Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 17 серпня 2007 року визначені підстави та порядок звернення стягнення.

Так, п.8.1. Договору визначено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позивальником зобов'язань за цим договором, банком здійснюється звернення стягнення на предмет застави.

При цьому, сторони дійшли згоди, що банк самостійно, на власний розсуд, встановлює черговість звернення стягнення, або на предмет застави та/або на будь-яке інше майно і кошти позичальника, на які може бути звернене стягнення в порядку, установленому законодавством України, або стягнути суму заборгованості на загальних підставах незалежно від предмету застави (п.8.2.).

Разом з тим, пунктами 8.2., 8.5 Договору передбачено, що звернення стягнення здійснюється: або на підставі рішення суду, або шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення, якими (згідно умов договору) є: передача предмету застави у власність банку в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов'язання в порядку, встановлено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; продаж банком предмету застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах, а порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Отже, умовами Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 17 серпня 2007 року не передбачений такий позасудовий засобів звернення стягнення та/або стягнення заборгованості, як вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Однак, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус на викладені вище умови кредитного договору уваги не звернув.

Крім того, ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п.3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

При цьому, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п.3.4. Порядку).

Згідно з умовами Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 17 серпня 2007 року, позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу строку, з якого у кредитора чи його правонаступника виникло право примусового стягнення боргу за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами до 17 числа кожного місяця, то право примусового стягнення боргу за кожний черговий платіж починається та обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Як убачається з наданого ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» нотаріусу розрахунку заборгованості (а.с.191), погашення заборгованості останній раз мало місце 09 вересня 2011 року, отже до 17 жовтня 2011 року ОСОБА_3 черговий щомісячний платіж не здійснила.

З урахуванням визначено ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п.3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України присічного трирічного строку, нотаріус мав би право стягнути заборгованість, що виникла з 27 травня 2017 року, в разі подання кредитором (його правонаступником) відповідної заяви про стягнення заборгованості за період з 27 травня 2017 року по 20 квітня 2015 року (а.с.162) та всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості.

Таким чином, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, відсутність у кредитному договору застережних умов щодо такого позасудового порядку звернення стягнення, як вчинення виконавчого напису нотаріусом, та не звернув уваги на те, що визначений законом трирічний строк з часу виникнення права вимоги за переважною частиною заборгованості сплив за довго до звернення відповідача із заявою до нотаріуса та вчинення ним виконавчого напису, чим порушив вимоги ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості та строки в межах яких вчиняється виконавчий напис.

А враховуючи, що стягнення мало місце у позасудовому порядку, позивач була позбавлена можливості висувати свої заперечення щодо вчинення нотаріусом виконавчого напису, не отримання нею письмової претензії є істотним, вплинуло на її права та обов'язки.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що сума боргу зазначена у виконавчому написі нотаріуса, не може бути визнана безспірною, також позивачем не була отримана письмова претензія про сплату заборгованості, а з дня виникнення права вимоги щодо переважно більшої частини суми заборгованості минуло більше трьох років.

Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статі 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначний законом або договором.

Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 6, 18, 512, 514, 525, 526, 626-629, 1054, 1077, 1079 Цивільного кодексу України, ст. ст. 19, 34, 87-89 Закону України «Про нотаріат», п.п. 1.1., 2.3, 3.1., 3.2., 3.4. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерством юстиції України 22.02.2012 N 296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172, керуючись ст.ст. 2-5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 26 травня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, зареєстрований в реєстрі за №3884, яким пропонується стягнути заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+» з ОСОБА_3 несплачену в строк за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 17 серпня 2007 року, строк, за який проводиться стягнення - 2804 днів, а саме: з 17.08.2007 року по 20.04.2015 року, сума, що підлягає стягненню, складає 281 093 грн. 73 коп.

Відповідно до положень ч.1 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я