Постанова

Іменем України

21 червня 2018 року

м. Київ

справа № 587/1176/14-ц

провадження № 61-1130 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
третя особа-служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Сумського районного суду Сумської області у складі судді Степаненка О. А. від 25 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області у складі суддів: Собини О. І., Кононенко О. Ю., Криворотенка В. І. від 31 жовтня 2017 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, третя особа - служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Встановив:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4., ОСОБА_5, ОСОБА_6., ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_11, ОСОБА_12., ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, третя особа - служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позовна заява мотивована тим, що 21 лютого 2003 року між банком та ОСОБА_4. укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 7 700,00 доларів США під 14 % річних на строк до 20 лютого 2013 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банк 21 лютого 2003 року уклав з ОСОБА_4. договір застави нерухомого майна, за яким відповідач надав в заставу належні йому на праві власності незавершений будівництвом жилий будинок у вигляді 63 % його готовності та земельні ділянки загальною площею 0,3345 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав і у нього виникла заборгованість, яка станом на 17 лютого 2014 року становила 40 022,96 доларів США, тому в рахунок погашення вказаної заборгованості за кредитним договором у вищезазначеному розмірі позивач просив звернути стягнення на будинок та земельні ділянки, які розташовані за вищезазначеною адресою, шляхом продажу банком вказаного предмета застави з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, з визначеною сторонами вартістю предмета застави в сумі 82 100,00 грн, і яка має бути початковою ціною предмета застави для його подальшої реалізації, з передачею вищезазначеного предмета застави позивачу в управління на період його реалізації у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», а також виселити ОСОБА_4. та інших осіб (які зареєстровані та /або проживають разом з ним) із спірного житлового будинку.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 25 травня 2015 року відмовлено у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що правовідносини зобов'язального характеру, які виникли між сторонами, закінчилися повним виконанням сторонами зобов'язань по кредитному договору, тому позивач не має права вимагати звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів.

Справа переглядалася в апеляційному порядку неодноразово.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2016 року рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 травня 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції на предмет доведеності та обґрунтованості позову є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків про відмову у задоволенні позову, оскільки кредитний договір не є виконаним.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 лютого 2018 року вказану справу передано на розгляд до Верховного Суду.

У відзиві на касаційну скаргу, поданому у лютому 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4. просить відмовити в задоволенні касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» та залишити в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

У відповідності до статей 526, 527, 623 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання. В разі невиконання або неналежного виконання зобов'зання боржником він зобов'язаний відшкодувати кредитору завдані цим збитки. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до частин1, 4 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Судами установлено, що 21лютого 2003 року ОСОБА_4. отримав кредит у розмірі 7 700 доларів США зі сплатою 14 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 лютого 2013 року. Кредитний договір забезпечено іпотечним договором, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: незавершений будівництвом будинок (63 % готовності), придбаний 20 лютого 2003 року, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 а також земельну ділянку площею 0,3345 га, на якій розташований зазначений будинок. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 5 липня 2010 року стягнуто з ОСОБА_4. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 8 302,66 доларів США, що еквівалентно 65 635,02 грн. Установлено, що вказане рішення виконано боржником у березні 2015 року, на підставі чого постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції від 12 березня 2015 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідач погасив заборгованість перед банком у повному обсязі, тому правовідносини зобов'язального характеру, що виникли між сторонами, припинились, отже, відсутні підстави для захисту порушеного права.

Що стосується відмови у задоволенні позовних вимог в частині виселення відповідача ОСОБА_4., то суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскільки нерухоме майно (житловий будинок та земельні ділянки), які є предметом іпотеки, придбані відповідачем не за рахунок кредиту, а ще до укладення ним кредитного договору, тому його виселення із спірного житла є неможливим без надання іншого постійного жилого приміщення, про яке позивач не вказав.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що суди дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки вважає, що відповідачем не погашено заборгованість перед банком, а тому правовідносини зобов'язального характеру, що виникли між сторонами не припинилися повним виконанням кредитного договору. Слід зазначити, що суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку вказаним доводам та обґрунтовано дійшли висновку про те, що виконавчі провадження, якими стягнуто з ОСОБА_4. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість закрито. Позивач не оскаржував постанови про закриття виконавчих проваджень, а отже погоджувався з тими обставинами, що виконавчий напис нотаріуса, яким стягнуто тіло кредиту та сума відсотків та рішення суду, яким стягнута сума відсотків та пеня є виконаними.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська