Справа № 404/5951/17
Номер провадження 2/404/770/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючої судді -Панфілової А.В.

при секретарі - Мосійчук А. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 23320, 73 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 24.03.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір згідно якого останній отримав кредит в розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки .

Відповідач станом на 31.08.2017 р. порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму- 23320, 73 грн., яка складається з: заборгованість по кредиту -425 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом- 17609,03 грн., заборгованість за пенею та комісією -3700 грн. а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 1086,70 грн. та просить стягнути сплачений судовий збір в сумі 1600 грн.

До судового засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 41 ).

Відповідач до судового засідання надав відзив на позовну заяву з посиланням, що було отримано платіжну картку у ПАТ КБ «Приватбанк», щодо якої було встановлено кредитний ліміт 500 грн. Розрахунок заборгованості підтверджує існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може

підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій.

Не погоджується з сумами зазначеними в розрахунку та вважає їх надуманими.

- копія заяви позичальника, довідка про умови кредитування, умови та правила

надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою не можуть

підтверджувати існування боргу оскільки вони є лише пропозицією укласти договір

(офертою) в розумінні Цивільного кодексу України і для укладення договору

обов'язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції

(акцепт), відсутність якого підтверджується матеріалами справи, що свідчить про не

існування договору між сторонами. Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідача. Надані до матеріалів справи копії витягів з «Тарифів банку» та з «Умов та Правил надання банківських послуг», які, на думку позивача, є складовими договору про надання банківських послуг між позивачем та відповідачем, на підставі підписаної відповідачем Заяви, не містять підпис) відповідача. Та позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці «Тарифи банку» та «Умови та Правили надання банківських послуг» є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Тарифи та Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати відсотків, комісії та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, даною карткою відповідач користувався до 10.04.2014р. - це дата останнього платежу, після якої відповідач припинив користування даною карткою. Термін дії кредитної картки відповідача закінчився. Кінцевий термін надання банківських послуг є 10.04.2014 року, саме із цієї дати слід рахувати строк позовної давності, який завершився 11.04.2017 р., проте позов було підписано 15.09.2017 р., тому просить до штрафних санкцій застосувати наслідки спливу позовної давності , про які заявлено стороною .

Вважає, що існування у відповідача заборгованості у сумі 425 грн. не доведено, то збитки позивачу взагалі завдані не були, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Згідно ст.223 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі.

Судом встановлено наступні факти.

Сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення договору б/н від 24.03.2011 року ( а.с. 7-33).

Згідно позовних вимог та довідки (а.с.2-3, 4-6 ) заборгованість станом на 31.08.2017 р. - 23320, 73 грн., яка складається з: заборгованість по кредиту -425 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом- 17609,03 грн., заборгованість за пенею та комісією -3700 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 1086,70 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то відсутність підпису Відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є не допустимими доказами.

При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець

зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених

договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову частково в частині стягнення заборгованості по кредиту - 425 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом- 17609,03 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 1086,70 грн. Всього 19620,73 грн., оскільки відповідачем не виконуються взяті на себе зобов»язання, відповідно до умов укладеного кредитного договору.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в

повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним

договором.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

В частині стягнення заборгованості за пенею та комісією -3700 грн., суд дійшов висновку щодо відмови, оскільки у відповідності до правової позиції, яка міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

При цьому, банком не надано розрахунку комісії окремо від пені , тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Зазначення відповідачем , щодо не укладеності даного договору спростовується дослідженими судом доказами, копією заяви на отримання кредиту, фактом отримання кредитних коштів та користування ними , що підтверджується випискою по рахунку ( а.с. 126,127). Враховуючи , що строк дії кредитної картки до останнього дня грудня 2014 року строк позовної давності до основної вимоги є не пропущеним. Твердження відповідача про про те, що він не сплачував частково заборгованість по договору спростовується платежами , що свідчать про зарахування коштів в розмірі 200грн. 10.04.2014 року та іншими зарахуваннями , які проводились батьками відповідача на різні суми.

Не знайшло свого підтвердження в суді заява відповідача , щодо відсутності повноважень представника позивача , яким було підписано позов. Матеріали справи містять довіреність з даними повноваженнями ( а.с. 55).

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача в розмірі 1346, 15 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 525-526, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст.134-142, 265,268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, ) до ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості, задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» -19620,73 грн. заборгованості , а саме 425 грн. заборгованості за кредитом, 17609,03 грн.заборгованості по процентам за користування кредитом, 500грн. штраф фіксована частина та 1086,70грн.- щтраф процентна складова та 1346, 15 грн. судового збору.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення .

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда