Справа № 459/184/18 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/811/508/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколота Т.І.,

секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 03 січня 2015 року водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Volkswagen» д.р.н. НОМЕР_1 на автодорозі сполученням Львів -Рава-Руська 26 км. +330 м, здійснив наїзд на неї внаслідок чого вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Після отримання травм в результаті дорожньо-транспортної пригоди вона була госпіталізована в Жовківську центральну районну лікарню, де проходила лікування в період з 03 січня 2015р. по 09 січня 2015 року. Дальше проходила лікування у Комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги в період з 09 січня 2015 року по 20 березня 2015 року, з 02 червня 2015 року по 08 червня 2015 року, з 06 липня 2015 року по 03 серпня 2015 року, з 17 серпня 2015 року по 28 серпня 2015 року, з 12 жовтня 2015 року по 19 жовтня 2015 року з 09 листопада 2015 року по 03 грудня 2015 року.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона понесла значні моральні страждання, які тривають по даний час.

У неї проявляється втрата рівноваги, часті головокружіння втрата пам»яті, не працюють м»язи лівої сторони обличчя, погіршився зір, вона втратила роботу та потребує постійної сторонньої допомоги.

З урахуванням зазначених обставин позивачка на підставі ст.ст.23,1167, 1187 ЦК України просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь 200 000 гривень моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23 квітня 2018 рокупозов ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ІПН-НОМЕР_2) до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2, ІПН-НОМЕР_3) про стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 - 35 000 (тридцять п'ять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі - 704,80 гривень.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь ОСОБА_2 слід враховувати, що внаслідок ДТП у позивача порушено звичайний для неї спосіб життя.

Зазначає, що внаслідок ДТП позивач понесла значні моральні страждання, які тривають по сьогоднішній день. Значних змін зазнав і фізичний стан ОСОБА_2, який проявляється у частковій втраті рівноваги, частих головокружіннях та можливій втраті пам'яті. У результаті травми в Позивача не працюють м'язи лівої сторони обличчя, погіршився зір та слух. Життя позивача кардинально змінилось після аварії. Активна та життєрадісна жінка, яка працювала на двох роботах, підтримувала матеріально свою сім'ю змушена повністю змінити звичний спосіб життя та присвятити весь свій вільний час та кошти лікуванню та реабілітації. Крім фізичних змін та втраченого здоров'я, вона зазнала великої психологічної травми. У зв'язку з необхідністю в постійному лікуванні, позивач була змушена порушити звичний спосіб життя. ОСОБА_2 потребує постійної сторонньої допомоги. Все це, безумовно, стало причиною депресії та великих моральних страждань.

Крім цього вказує, що Червоноградський міський суд Львівської області при визначенні розміру моральної шкоди недоцільно врахував те, що ОСОБА_2 страховиком виплачено відшкодування у розмірі 93 138,60 грн у зв'язку з ДТП. Однак суд не звернув увагу, що моральна шкода становить лише 4 435,17 грн, а решта суми (а саме 44 855,43 грн - витрат на лікування та 43 848,00 грн - відшкодування у зв'язку із встановленням І групи інвалідності) не стосується моральної шкоди.

На думку скаржника, суд безпідставно та необґрунтовано відмовив в стягненні в повному обсязі на користь Позивача моральної шкоди в розмірі 200 000 грн.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 квітня 2018 року змінити та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 квітня 2018 року зміні на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

У пункті 5 ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Як регламентовано ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 4 ч. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно вищевказаного, за встановлених обставин справи, слід прийти до висновку, що тілесні ушкодження, які отримала позивачка спричинені внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - наїзду автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер «НОМЕР_1» під керуванням водія ОСОБА_4, а отже, суд вважає, що навіть за відсутності вини останнього, моральна шкода підлягає відшкодуванню, так як в судовому засіданні не встановлено, що шкода завдана позивачці внаслідок непереборної сили або її умислу.

Як передбачено ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз'яснень, що викладені у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Як регламентовано п. 9 зазначеної вище постанови розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуючи стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 03 січня 2015 року близько 19 години 30 хвилин на автодорозі сполученням «Львів-Рава-Руська» 26 км + 330 м водій автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер «НОМЕР_1» ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, житель АДРЕСА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительку м. Червоноград Сокальського району Львівської області, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження.

Відомості про вказаний факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 04.01.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.

Відповідно до копії постанови старшого слідчого СВ Жовківського відділення поліції Кам'янка-Бузького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області від 24.11.2017 року про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 04.01.2015 року закрито, у зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно копії висновку експерта №50/15 від 14.01.2015 року, вбачається, що внаслідок ДТП позивачка отримала тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Відповідно до копії висновку експерта №1/351 від 07.05.2015 року вбачається, крім іншого, що з технічної точки зору, при заданих в постанові про призначення експертизи вихідних даних, в обстановці дорожньо-транспортної пригоди, фактичній швидкості руху автомобіля «Фольксваген Пасат» р.н. НОМЕР_1 60км/год, його водій ОСОБА_4 був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода (уникнути даної ДТП) шляхом застосування своєчасного гальмування свого транспортного засобу з моменту виникнення небезпеки для руху. Причиною настання даної пригоди став той факт, що відстань на якій знаходився автомобіль «Фольксваген Пасат» р.н. НОМЕР_1 до пішохода в момент виникнення небезпеки для руху була меншою величини повного зупинного шляху цього автомобіля, внаслідок чого водій ОСОБА_4 був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху.

Згідно копії висновку судової автотехнічної експертизи №3637 від 29.12.2015 року вбачається, що: водій ОСОБА_4, рухаючись в межах населеного пункту в темну пору доби при видимості в напрямку руху 55,3...64,7 м, повинен був відповідно до вимог п.п. 12.2, 12.4 ПДР вести керований ним автомобіль «Volkswagen Passat» з швидкістю не більше 60 км/год., при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу переконатись у відсутності на ньому пішоходів, а з моменту виникнення небезпеки для руху (з моменту виявлення пішохода на проїзній частині) - відповідно до вимог п. 12.3 ПДР негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу; 3. Якщо водій ОСОБА_4 вів автомобіль - «Volkswagen Passat» з швидкістю 60 км/год., то обрана ним швидкість відповідала вимогам п.12.2 ПДР і не перевищувала максимально допустимої по умовах видимості елементів дороги, яка в даній дорожній ситуації становила 84…91 км/год.; 4. У заданій дорожній ситуації, при якій в момент виникнення небезпеки для руху (в момент настання об'єктивної можливості виявити пішохода, який переходив проїзну частину поза межами пішохідного переходу) автомобіль «Volkswagen Passat» знаходився на відстані 21,9 м (або 26,7 м) до місця наїзду, водій ОСОБА_4, рухаючись зі швидкістю 60 км/год., не мав технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху; 4. При заданих слідством вихідних даних причиною дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, стали ті обставини, що об'єктивна можливість виявити пішохода ОСОБА_2, яка переходила проїзну частину по межами наявного пішохідного переходу, для водія автомобіля «Volkswage Passat» ОСОБА_4 наступала на такій віддалі, при якій він, діючи відповідно до вимог Правил дорожнього руху, вже не мав технічної можливості уникнути наїзду на неї.

Внаслідок ДТП позивачка неодноразово перебувала на лікуванні, що підтверджується наявними у матеріалах справи: медичною карткою стаціонарного хворого, виписками з медичної карти стаціонарного хворого, епікризом (історії хвороби), консультативним висновком Шведського-Українського медичного центру «ANGELHOLM», та довідками про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у ДТП.

Згідно листа КЗ ЛОР «Львівській обласний центр медико-соціальної експертизи» №130 від 04.04.2018 року вбачається, що до настання ДТП від 03.01.2015 року позивачка мала ІІІ групу інвалідності, та 20.04.-27.04.2015 року на підставі направлення на МСЕК Червоноградської ЦМЛ від 17.04.2015 року №419 ОСОБА_2 проходила медико-соціальну експертизу на Міжрайонній спеціалізованій травматологічній МСЕК.

Рішенням комісії її визнано інвалідом І Б групи від загального захворювання терміном на один рік (внаслідок ДТП 03.01.2015 року). Висновок про характер і умови праці: потребує постійного стороннього догляду. 21.04-26.04.2016 року при проходженні чергової медико-соціальної експертизи ОСОБА_2 визнана інвалідом II групи від загального захворювання терміном на один рік. Висновок про характер і умови праці: Може бути використана залишкова працездатність. 22.08.2016 року ОСОБА_2 звернулася на МСЕК для підвищення групи інвалідності. Комісія прийшла до висновку, що підстав для підвищення групи інвалідності не має. 25.04.2017 року ОСОБА_2 проходила чергову медико-соціальну експертизу. II група інвалідності від загального захворювання їй встановлена безтерміново. Висновок про характер і умови праці: Може бути використана залишкова працездатність.

Як вбачається з листа головного управління ПФУ у Львівській області №1210/03.06 від 19.04.2018 року, за даними, що містяться в документах пенсійної справи №158016, станом на 03.01.2015 року ОСОБА_2 працювала в Дитячому навчальному закладі №12 Червоноградської міської ради Львівської області на посаді машиніста з прання та ремонту білизни. Звільнена з даної посади 20.04.2015 року у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності, що також підтверджується копією трудової книжки позивачки.

Відповідно до копій розписок від 14.01.2015 року та 20.01.2015 року, ОСОБА_7, яка є сестрою позивачки, отримала від відповідача грошові кошти в загальній сумі 13000,00 гривень.

Згідно листа ПрАТ СК «УНІКА» та доданих до нього платіжних доручень, загальна сума страхового відшкодування на користь ОСОБА_2, яка зазнала шкоди здоров'ю внаслідок ДТП від 03.01.2015 року, склала - 93 138,60 грн., з яких: 44 855,43 грн. витрати на лікування; 43 848,00 грн. у зв'язку із встановленням І групи інвалідності; 4 435,17 грн. моральна шкода (з зазначеної суми було утримано відповідні податки).

При встановлених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що тілесні ушкодження, які отримала позивачка спричинені внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - наїзду автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер «НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4, а отже, навіть за відсутності вини останнього, моральна шкода підлягає відшкодуванню, так як в судовому засіданні не встановлено, що шкода завдана позивачці внаслідок непереборної сили або її умислу.

У той же час, при визначенні розміру моральної шкоди в сумі 35 000 гривень, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував характер та обсяг страждань яких зазнала та продовжує зазнаавати ОСОБА_2 внаслідок спричинення їй тяжких тілесних ушкоджень.

Не враховано те, що ОСОБА_2 в 42 роки внаслідок ДТП стала людиною з інвалідністю: спочатку першої, а в подальшому, безтерміново другої групи, не може самостійно ходити, потребує сторонньої допомоги у побуті до кінця життя, несе витрати на лікування та реабілітацію за відсутності коштів.

Враховуючи зазначені обставини та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 70 000 гривень моральної шкоди.

Вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_4 на її користь 200 000 гривень моральної шкоди є очевидно завищеними, належним чином не мотивовані, а тому в такому розмірі моральна шкода не може бути стягнута.

Крім того, суд враховує матеріальне становище ОСОБА_4, який, на даний час, є пенсіонером, додатково працює за мінімальну зарплату і не може сплачувати більше коштів на відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 квітня 2018 року зміні на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст., 367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 квітня 2018 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 70 000 грн. моральної шкоди

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.