Справа № 452/614/17 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/783/777/18 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2., ОСОБА_3, представника Кульчицької сільської ради Самбірського району Львівської області - Мільковича С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 лютого 2018 року, ухваленого судом у складі судді Казана І.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Кульчицька сільська рада Самбірського району Львівської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2. в березні 2017 року звернувся в суд із зазначеним позовом та просив ухвалити рішення, яким вирішити спір про визнання за ним права користування частиною батьківського подвір»я , АДРЕСА_1, яке захопив відповідач ОСОБА_3, щоб батьківське подвір»я набуло історичну ширину 19,25 метра з обох сторін. З однієї сторони його ширина, 19,25 м (від дороги) збереглась. (а.с.3-зворот)

На підтвердження своїх вимог позивач покликався на те, що відповідач ОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_2, за яким закріплена земельна ділянка. Частиною землі площею 5а відповідач користується незаконно і вона мала б належати позивачу, оскільки ця спірна земельна ділянка є частиною цілісного батьківського подвір'я ОСОБА_2. в АДРЕСА_1. На неодноразові звернення до відповідача з наведеного питання ОСОБА_3 зволікає із поверненням земельної ділянки, що позивач вважає недобрим прецедентом у відновленні історичної справедливості та порушенням вимог «Програми приватизації майна і землі в агропромисловому комплексі Львівської області», Земельного кодексу України, Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Оскаржуваним рішенням у позові відмовлено за недоведеністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній скарзі стверджує, що його позов зводився до виконання вимог ст. 5 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» в частині повернення садиби спадкоємцям з представленням у суд документів, зміст яких відображає належність йому та сестрі земельних ділянок на підставі вимог постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизації землі», декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок», Програми приватизації майна і землі у агропромисловому комплексі Львівської області, Земельного кодексу. Вважає, що у суду були підстави для прийняття рішення про визнання за ним права користування захопленими відповідачем частинами його подвір'я, зазначеними відповідно до розмірів кадастрового плану проектної організації та його уточненого схематичного плану. Посилається на те, що відповідач не надав підстав для користування частиною його подвір'я. Стверджує, що судом першої інстанції не взято до уваги , що він належить до родини репресованих, не враховано, що з 30 а подвір'я приватизовано 25 а, а 5 а з нього утримує відповідач. Також зазначає, що судом залучено без ухвали третьою особою Кульчицьку сільську раду, що відсутні виписки з по господарських книг на відповідача, і рішення ухвалено без участі його адвоката, що є порушенням вимог ЦПК України. Просить задовольнити його позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2. на підтримання вимог апеляційної скарги, які аналогічні її доводам, пояснення ОСОБА_3, представника Кульчицької сільської ради Самбірського району Львівської області - Мільковича С.В про заперечення доводів апеляційної скарги, та посилання на те, що рішення суду відповідає положенням закону, і, що відсутні підстави для визнання за позивачем права користування спірною земельною ділянкою, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Судом встановлено такі обставини.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 26 березня 2012 року ОСОБА_6 є власником 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1516га у АДРЕСА_1 з цільовим призначенням «будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»; іншим співвласником є позивач у цивільній справі ОСОБА_2. (а. с. 53-54).

Відповідно до схеми та абрису земельної ділянки, завірених сільським головою, спірна земельна ділянка межує з земельною ділянкою ОСОБА_3, наданою для обслуговування житлового будинку, та земельними ділянками, наданими ОСОБА_2 , наданими для обслуговування житлового будинку і ведення особистого селянського господарства. (а.с.7, 19)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено підставності позовних вимог.

Висновки відповідають положенням закону та обставинам справи.

Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Матеріалами справи стверджується, що позивач по справі не набував права власності чи права користування спірною земельною ділянкою площею 0,05 га.

Також з матерікалів справи вбачається, що позивач по справі не звертався до сільської ради щодо надання йому в користування чи у власність спірної земельної ділянки площею 0,05 га.

Відповідно до положень ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

А відтак, оскільки позивач не довів свого статусу щодо спірної земельтної ділянки, як користувача чи власника, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав підстав для висновку про порушення прав позивача, і ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову, яке відповідає закону.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизації землі», декрет КМУ «Про приватизацію земельних ділянок», Програму приватизації майна і землі у агропромисловому комплексі Львівської області є безпідставним, так як вони, як і Закон України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 року, не регулюють спірні правовідносини, які стосуються захисту прав користувача чи власника земельної ділянки.

Також не може прийматись до уваги посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права, так як вказані порушення не є підставою для обов»язкового скасування рішення.

В зв»язку з викладеним колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.06.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.