Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 489/3831/16-ц

провадження № 61-8282св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2016 року в складі судді

ОСОБА_5та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 07 вересня 2016 року в складі колегії суддів: Маляренко І. Б., Темнікової В. І., Лівінського І. В.,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_2звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) про захист прав споживача.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області

від 07 вересня 2016 року, позовну заяву ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_4 про захист прав споживача повернуто позивачу для подання до належного суду.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, з висновками якої погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачу за вибором необхідно звернутися до Врадіївського районного суду Миколаївської області за місцем проживання відповідача за загальними правилами підсудності або ж, відповідно до частини п'ятої статті 110 ЦПК України за місцем реєстрації позивача, тобто до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, оскільки місце вчинення даного правочину не можна ототожнювати з поняттям «виконання договору», так як останнє стосується виконання зобов'язання, які випливають з укладеного договору.

У вересні 2016 рокуОСОБА_2подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами порушено норми процесуального права.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що усерпні 2016 року ОСОБА_2звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до ФОП ОСОБА_4 про захист прав споживача.

Згідно з копії товарного чеку, місцем вчинення правочину є спеціалізований магазин «Цифрові технології», що знаходиться на ринку «Колос» по

просп. Миру в м. Миколаєві.

Відповідно до частини п'ятої статті 110 ЦПК України 2004 року позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Отже, враховуючи те, що місцем вчинення правочину є Ленінський район м. Миколаєва, позивач за своїм вибором звернувся у відповідності до вимог статті 110 ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_2

Ураховуючи наведене, спір підлягає вирішенню в суді за правилами частини п'ятої статті 110 ЦПК України(у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження у справі), у зв'язку з чим, оскаржувані судові рішення у силу статті 411 ЦПК України, не можуть вважатися законними і підлягають скасуванню з передачею питання про відкриття провадження до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 389, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 07 вересня 2016 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та у подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М.Коротун

В. П.Курило