Справа № 487/6345/17
Провадження № 2/487/762/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2018 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретарів судового зсідання ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії ДП «АМПУ» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

30.11.2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» про поновлення на роботі на посаді контролера команди охорони Загону загальної охорони Служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначив, що працював в Миколаївській філії ДП «Адміністрація морських портів України» та наказом начальника адміністрації №533/о від 01.11.2017 року звільнений з посади контролера команди охорони Загону загальної охорони Служби загальної охорони та режиму за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, за скороченням штату. При цьому, він є членом профспілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту, але профспілка відмовила відповідачу у наданні згоди на його звільнення. В порушення п.4.1.1 Колективного договору та ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», відповідач листом не своєчасно, менше ніж за три місяця, повідомив профспілку про причини наступних звільнень у звязку зі скороченням штату, при цьому не зазначив інформацію щодо обєктивних причин звільнення працівників, строки проведення звільнення, заходи, які спрямовані на працевлаштування працівників, а також не виконав обовязків щодо проведення консультацій з профспілками. Крім того, ч.1 ст. 40 КЗпП передбачає звільнення у випадку змін в організації виробництва і праці, але такі зміни не відбулись та не могли відбутися. Так, між відповідачем та ТОВ «Охоронна компанія «ОСОБА_1 безпека» було укладено договір про надання послуг з охорони з 12.12.2017 року, проте відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про морські порти України» передбачено обовязкове створення та забезпечення функціонування АМПУ загонів охорони морського порту та відповідне питання знаходиться за межами розсуду роботодавця, а тому сторонні організації не наділені чинним законодавством правами загону охорони морського порту, а тому можуть здійснювати лише допоміжні функції із забезпечення режиму порту, при цьому згідно Постанови КМУ №937 від 11.11.2015 року охорона майна ДП «АМПУ» може здійснюватися на договірних засадах виключно органами поліції охорони. При звільненні порушено ст. 49 КЗпП України, оскільки йому не було запропоновано всі наявні вакантні посади в ДП «АМПУ», яке складається з центрального офісу у м. Києві, головного представництва у м. Одесі та ще 13 філій морських портів України, які зявилися на підприємстві з моменту повідомлення про звільнення та по день звільнення, також порушено ст. 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі, оскільки він є учасником АТО.

Посилаючись на порушення позивачем вимог трудового законодавства та Колективного договору на 2013-2018 роки, а саме: - п.4.1.1 Колективного договору, ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» щодо попереднього повідомлення профспілки про майбутнє звільнення працівників; - відсутність обєктивних причин для неминучих звільнень; - порушення ч.2 ст.40, с. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника; - ч.1 ст. 43 КЗпП України в частині звільнення за наявності обґрунтованої відмови профспілки; - ст. 42 КЗпП України щодо порушення переважного права на залишення на роботі, позивач просив суд поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалами суду від 04.12.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі та від 19.01.2018 року призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

15.03.2018 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що обовязок інформування профспілки з питань скорочення чисельності або штату працівників, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення, покладений на роботодавця лише у випадку ліквідації, реорганізації підприємств, зміни форм власності або часткового зупинення виробництв, а тому відповідач не зобовязаний був інформувати профспілки про інші зміни в організації виробництва і праці, оскільки у даному випадку мова йде про структурні зміни, що тягнуть скорочення чисельності чи штату працівників. Твердження позивача про відсутність у відповідача змін в організації виробництва і праці та фіктивність скорочення штату, відповідач вважає необґрунтованими, оскільки Адміністрацією Миколаївського морського порту було видано наказ №849 від 28.08.2017 року «Про внесення змін до штатного розпису», яким з 01.11.2017 року скорочено 34 одиниці контролерів, в тому числі і посаду яку обіймав позивач, а право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис не потребує доведення, оскільки прямо передбачене ч.3 ст. 64 ГК України. Щодо отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, то відповідач вважає, що правомірно звільнив позивача, скористувавшись своїм правом, оскільки витяг з протоколу засідання президії профкому №3/70 від 19.10.2017 року не містить обґрунтування порушення прав позивача. Крім того, відповідач зазначає, що при розірванні трудового договору з позивачем за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, було дотримано вимоги законодавства про працю, оскільки позивача було за 2 місяці (30.08.2017 року) попереджено про наступне вивільнення з 01.11.2017 року, запропоновано всі наявні вакантні посади, від яких позивач письмово відмовився.

Представник позивача надав до суду письмову відповідь на відзив відповідача в якій зазначив, що лист відповідача на імя голови профспілки від 10.07.2017 року не містить обовязкових відомостей, визначених законом та Колективним договором, а тому не є повідомленням у розумінні ст. 22 Закону про профспілки та п. 4.1.1 Колективного договору; долучені відповідачем до матеріалів справи докази свідчать, що на момент попередження позивача про наступне вивільнення та на день звільнення роботодавець не повідомляв позивача про всі наявні вакансії у всіх філіях ДП «АМПУ», тобто порушив вимоги ч.3 ст. 49-2 КЗпП, що є підставою для поновлення працівника на роботі, а рішення профкому містить обґрунтування відмови в наданні згоди на звільнення, тому відповідач не набув права звільнення працівника в розумінні ч. 7 ст. 43 КЗпП.

Представник відповідача надала до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що згідно ст. 64 ГК України власник на свій розсуд має право формувати штат та структуру підприємства, змінити чисельність працівників певного фаху і кваліфікації, та чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, що не забороняє одночасно прийнявши рішення про працевлаштування працівників іншого фаху і кваліфікації, змінити чисельність інших посад. Окрім цього, первинним профспілковим організаціям надавалась інформація про скорочення штату працівників (листи від 20.07.2017 року за вих. №18-11/4378 та №18-11/4377). Отримавши вказану інформацію про скорочення штату працівників, профспілкові організації не повідомляли про порушення термінів її подання, а також не зверталися з пропозиціями проведення спільних консультацій щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або помякшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Таким чином твердження позивача про те, що відповідач не виконав обовязок щодо проведення консультацій з профспілковими організаціями про заходи щодо запобігання звільнення чи зведення їх кількості до мінімуму або помякшення несприятливих наслідків звільнень є безпідставним, оскільки відповідачем не порушувалися вимоги ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Окрім цього, відповідач вважає, що витяг з протоколу засідання президії профкому від 19.10.2017 року за №3/70 не містить обґрунтування порушення прав позивача, а відповідачем було дотримано вимоги законодавства про працю щодо порядку вивільнення працівника, а тому Адміністрація правомірно звільнила позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та викладені у відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що з 17 червня 2013 року сторони перебували у трудових правовідносинах.

Відповідно до наказу від 13.06.2013 року №8/о у звязку з реорганізацією державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства «Адміністрація морських портів України» за переведенням з ДП «Миколаївський морський торговельний порт» зі збереженням істотних умов праці та збереження соціальних гарантій, передбачених Колективним договором ДП «ММТП» ОСОБА_5 з 17.06.2013 року прийнято на посаду слюсаря з ремонту рухомого складу 5 розряду дільниці локомотивного господарства.

Наказом від 12.03.2014 р. №56/о ОСОБА_5 з 13.03.2014 року передано на посаду стрільця стрілкової команди ВОХОР.

Наказом від 21.03.2014 року №65/0 ОСОБА_5 переміщено з 21.03.2014 року на посаду стрільця стрілкової команди загону загальної охорони служби морської безпеки.

Наказом від 15.04.2016 р. №105/о ОСОБА_5 переміщено з 15.04.2016 року на посаду контролера команди охорони загону загальної охорони служби морської безпеки.

Наказом від 23.08.2016 року №279/о ОСОБА_5 переміщено з 23.08.2016 року на посаду контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму.

З метою приведення штатного розпису у відповідність до виробничих потреб, керуючись листами МФ ДП «АМПУ» (адміністрації Миколаївського морського порту) від 09.08.2017 р. № 18-18/5127, ДП «Адміністрації морських портів України» від 19.08.2017 №5176, ОСОБА_6 адміністрації ОСОБА_7 видав наказ №849 від 28.08.2017 року «Про внесення змін до штатного розпису», відповідно до якого з 01.11.2017 року скорочено зі штатного розпису наступні посади: Служби загальної охорони та режиму, загону загальної охорони: команди охорони: 1 од. старшого контролера, 7 од. старшого контролера, 34 од. контролерів, в тому числі і посаду, яку обіймає позивач, 4 од. водія автотранспортних засобів, 4 од. сторожа.

Як вбачається з листа заступника Голови з операційної діяльності ДП «Адміністрація морських портів України» від 19.08.2017 року за №5176, погоджено внесення запропонованих змін до штатного розпису Миколаївської філії ДП «АМПУ» в частині реорганізації служби загальної охорони та режиму та служи морської безпеки.

Пунктом 4.1.1. Колективного договору на 2013 -2018 роки, затвердженого конференцією трудового колективу від 23.07.2013 р., протокол №1/123 визначено, що у разі виникнення обєктивних причин, через які неминучі звільнення найманих працівників з ініціативи адміністрації, забезпечити проведення звільнень за умовами попереднього (не пізніше ніж за три місяці) письмового повідомлення профкомів про причини, строки їх проведення, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, а також про заходи, які спрямовані на працевлаштування працівників, що підлягають вивільненню.

Листами від 20.07.2017 року за №18-11/4377 та № 18-11/4378 Миколаївська філія ДП «АМПУ» (адміністрації Миколаївського морського порту) повідомила голову профспілки працівників адміністрації Миколаївського морського порту ПРМТУ та голову профспілки працівників морського транспорту про заплановане в жовтні скорочення посад з зазначенням їх назви та кількості.

30.08.2017 року контролеру команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму ОСОБА_5 направлено попередження щодо скорочення зі шатного розпису посади контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму 01.11.2017 року за п.1 ст. 40 КЗпП України, з яким він ознайомився під підпис в той же день.

Цього ж дня, ОСОБА_5 було надано пропозицію, відповідно до якої останньому запропоновано роботу згідно з переліком всіх наявних вакантних посад в адміністрації. Від запропонованих вакантних посад ОСОБА_5 відмовився, про що свідчить його підпис.

Листом від 12.10.2017 року за № 01-03/604 відділом кадрів апарату управління ДП «АМПУ» Миколаївській філії ДП «АМПУ» (адміністрація Миколаївського морського порту) надано список вакантних постійних посад філії ДП Адміністрація морських портів України» станом на 09.10.2017 року.

05.10.2017 року за вих. №18-11/6278 начальником адміністрації на імя голови профспілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту направлено подання про розгляд та надання згоди на звільнення за скороченням штату за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України контролера команди загону загальної охорони та режиму ОСОБА_5

Як вбачається із витягу з протоколу засідання президії профкому від 19.10.2017 року за №3/70 адміністрації Миколаївського морського порту відмовлено в наданні згоди на звільнення за скороченням штату за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП ОСОБА_5, з підстав відсутності посилань роботодавця на обєктивні причини, через які неминучі звільнення працівників команди охорони загону загальної охорони та режиму, а також порушення ч. 2 ст. 40 КЗпП України, оскільки ОСОБА_5 було запропоновано вакантні посади лише в Миколаївській філії, без урахування вакантних посад, що існують в інших філіях та представництвах, які входять до структури ДП «АМПУ».

Наказом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії «ДП Адміністрація морських портів України» від 01.11.2017 року за №533/о ОСОБА_5 контролера служби загальної охорони та режиму/загону загальної охорони/команди охорони звільнено з 01.11.2017 року по п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату, копію якого позивач отримав 01.11.2017 року.

Згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бутити розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зміни в організації виробництва та праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, при цьому звільнення з підставі зазначених у п. 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою змовою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ч.1 ст. 43 КЗпП).

Отже, аналізуючи зміст п.1 ч.1 ст. 40 КзпПА та п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані із звільненням за п.1 ст. 40 КзпП України, суди зобовязані зясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва в праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяця про наступне вивільнення.

Як вбачається з пропозиції від 30.08.2017 року ОСОБА_5 було запропоновано вакантні посади лише в Миколаївській філії, і лише, які були вакантними станом на 30.08.2017 року, в той час як згідно повідомлення відділу кадрів апарату управління ДП «АМПУ» від 12.10.2017 року за вих. №01-03/604 станом на 09.10.2017 року були наявні вакантні посади в інших філіях, зокрема Бердянській, Іллічівській, Ізмаїльскій, Маріупольській, Одеській.

За твердженням представника відповідача, ОСОБА_5 ознайомлений з вище вказаним листом від 12.10.2017 року - 25.10.2017 року та відмовився від запропонованих вакантних посад шляхом проставлення підпису у відомості ознайомлення з пропозиціями вакантних посад ДП АМПУ. Проте, суд вважає такий доказ не достовірним та недостатнім, у розумінні ст.ст. 79-80 ЦПК України, оскільки вказана відомість не містить необхідної інформації, на підставі якої можливо було би встановити дійсні обставини справи, які входять до предмету доказування. Так, надана відповідачем відомість виготовлена друкованим способом та лише у лівому верхньому куті мається рукописний запис "лист від 12.10.17", з якого не можливо встановити ані номеру листа, ані його відправника, ані його змісту.

Таким чином, суд приходить до переконання, що звільнення позивача за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України було здійснено в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України, оскільки суду не надано доказів, що позивачу були запропоновані всі вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві з дня попередження про вивільнення і які існували на день його звільнення.

Аналогічний висновок викладено у Постанові Верховного суду України від 01.04.2015 року, справа № 6-40цс15, згідно з яким власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Крім того, згідно ст. 252 КЗпП України та ч.3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Вказані норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_5 є членом профспілкового комітету Миколаївського морського торговельного порту Професійної спілки працівників морського транспорту, тому обовязковою умовою його звільнення на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КзпП України є попередня згода виборного органу профспілки.

Проте, незважаючи на відмову профспілкового комітету в надані згоди на звільнення за скороченням штату за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_5, наказом від 01.11.2017 р. за № 533/о останнього звільнено з посади контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму за скороченням штату по п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Окрім цього, згідно ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Вказані вимоги також передбачені п. 4.1.1 Колективного договору ДП «Адміністрація морських портів України» Миколаївська філія ДП «Адміністрація морських портів України» на 2013-2018 роки.

Проте, повідомлення Миколаївської філії ДП «АМПУ» від 20.07.2017 року за №18-11/4377 та від 20.07.2017 року за вих. 18-11/4378, що були направленні голові Профспілки працівників морського транспорту та голові Профспілки працівників адміністрації Миколаївського морського порту ПРМТУ містять лише інформацію про посади та їх кількість, які плануються скоротити, що не в повному обсязі мірі відповідає вимогам ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та п. 4.1.1 Колективного договору, зокрема, відсутня інформація про заходи, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, проведення консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Таким чином, суд приходить до переконання, що звільнення позивача було проведено відповідачем без дотримання порядку, передбаченого ст.ст. 43, 252 КЗпП України, ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», тому є підстави для відновлення порушеного права позивача шляхом поновленням ОСОБА_5 на роботі в займаній посаді з дня його звільнення, тобто з 01.11.2017 року.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Крім того, поновлення позивача на роботі є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, з 01.11.2017 року по день ухвалення судом рішення 25.05.2018 року. При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 з наступними змінами. Згідно пунктів 2, 5, 8 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Як вбачається з довідки відповідача (розрахунок ОСОБА_6 №533 ОСОБА_5В.) за два останніх місяця роботи позивача до звільнення (вересень і жовтень 2017 року) середньогодинний заробіток позивача склав 38,79 грн. (9600,45 грн. заробітна плата/247,50 відпрацьованих годин).

Кількість відпрацьованих позивачем годин за один місяць складає 123,75 (247,50:2), а середньомісячний заробіток 4800,26 грн. (123,75х38,79).

Таким чином, за період з 01.11.2017 року по 25.05.2018 року (день ухвалення судового рішення) ОСОБА_5 повинен був відпрацювати 866,25 год., а його заробіток за цей період складає 33601,84 грн.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 33601,84 грн.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_5 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при пред'явленні позову був звільнений від сплати судового збору, на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 1762 грн.

Керуючись ст. ст. 40, 42, 43, 49-2 КЗпП України, ст.ст. 279, 265, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: 57210, Миколаївська область, Вітовський район, с. Воскресенське, вул. Димова, 16) до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, пр.Перемоги, 14) в особі Миколаївської філії ДП «АМПУ» (, місцезнаходження: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23) про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити.

Поновити ОСОБА_5 на посаді контролера команди охорони Загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «Адміністрації морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) з 01.11.2017 року.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії ДП «Адмністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 33601,84 грн. без утримання сум податків та інших обовязкових платежів.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 30.05.2018 року.

Суддя: З.М. Сухаревич