Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 668/3170/16-ц

провадження № 61-12094св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_11,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_5,

третя особа - Служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 січня 2017 року у складі судді Майдан С. І. та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Фурман Т. Г., Пузанової Л. В., Склярської І. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_4, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, від імені якого діє ОСОБА_5, у якому просила витребувати квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 18 листопада 1993 році батько ОСОБА_4 - ОСОБА_7 набув право власності на спірну квартиру на підставі розпорядження фонду комунального майна. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.

У встановлений законом строк ОСОБА_4, як спадкоємець, звернувся до Другої державної нотаріальної контори м. Херсона із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину. Державним нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки майно, що мало спадкуватись, вибуло з права власності спадкодавця.

ОСОБА_8 звернувся до правоохоронних органів із заявою про злочин, в ході розслідування якого встановлено, що ОСОБА_9 незаконно заволодів вказаною квартирою шляхом укладення договору купівлі-продажу на товарній біржі, яка рішенням третейського суду при вказаній біржі від 06 квітня 2007 року визнана дійсною і за покупцем визнано право власності на квартиру.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 травня 2009 року третейська угода між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнана недійсною, рішення третейського суду скасовано.

При цьому, 09 січня 2008 року ОСОБА_9 продав спірну квартиру ОСОБА_10, який у свою чергу продав її ОСОБА_5

19 січня 2016 року ОСОБА_5 подарувала спірну квартиру своєму синові - ОСОБА_6

Посилаючись на статтю 338 ЦК України, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 14 березня 2017 року, з урахуванням додаткового рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 червня 2017 року, позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 яка належить йому на підставі договору дарування, посвідченого 19 січня 2016 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу СолоцькимД. О., та передано її у власність ОСОБА_4

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірна квартира вибула з володіння власника ОСОБА_7 поза його волею. Позивач, як спадкоємець прав та обов'язків власника квартири, має право на витребування майна від добросовісного набувача.

У квітні 2017 року ОСОБА_5 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано документів на підтвердження права власності на спірну квартиру, а тому безпідставним є застосування положень статті 338 ЦК України. ОСОБА_5 є добросовісним набувачем. У разі задоволення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд повинен вирішити питання про відшкодування добросовісному набувачу його витрат на придбання майна. Власник може вимагати повернення свого майна за таким позовом лише в тому випадку, якщо інша особа володіє незаконно саме його майном.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року справу № 668/3170/16 призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 27 лютого 2018 року справу № 668/3170/16 передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга статті 400 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суди встановили, що ОСОБА_7 на праві власності належала квартира АДРЕСА_3, яку він за третейською угодою від 01 березня 2007 року, укладеною у формі договору купівлі-продажу, продав ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.

ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги, у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину, однак державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки майно, що мало спадкуватись, вибуло з права власності спадкодавця.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України).

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 травня 2009 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_9 про скасування третейської угоди і рішення третейського суду, позов задоволено. Угода купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 від 01 березня 2007 року визнана недійсною, рішення третейського суду скасовано.

З посиланням на зазначене рішення суду, як на преюдиційне, суди вважали, що третейська угода є нікчемною та такою, що спрямована на незаконне заволодіння майном, а тому право власності померлого ОСОБА_7 є відновленим з 01 березня 2007 року.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини п'ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Таким чином, оскільки, як установлено судом, спірна квартира була відчужена від імені ОСОБА_7 поза його волею, тому він мав право домагатися відновлення свого права на неї.

Прийнявши в установленому законом порядку спадщину ОСОБА_4 з часу її відкриття набув речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеною квартирою виникає в позивача з часу державної реєстрації його права власності на квартиру (частина друга статті 1299 ЦК України).

Отже, суди дійшли правильного висновку, що на момент смерті право власності ОСОБА_7 на спірну квартиру було відновлено, тому до ОСОБА_4 перейшли права та обов'язки спадкодавця, а також право на витребування майна відповідно до положень статті 388 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_5 та залишення без змін рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 січня 2017 року та ухвали апеляційного суду Херсонської області від 14 березня 2017 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 400, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат В. П. Курило