Справа № 464/2022/18
пр.№ 2/464/986/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2018 року Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Чорна С.З.

при секретарі судових засідань Гаврилишин О.Б.

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представник відповідача Казимир С.В.

представник відповідача Поповича Ю.І.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Львові цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України в особі державного секретаря міністерства оборони України, ДП "Львівський військовий лісокомбінат" про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати наказ державного секретаря Міністерства оборони України від 18.09.2017 №33 ДП; поновити його на роботі на посаді директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат», стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 82 000 грн. та поновити пропущений строк звернення до суду як такий, що пропущений з поважних причин. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він працював на посаді директора ДП «Львівського військового лісокомбінату», однак 18.09.2017 Наказом державного секретаря Міністерства оборони України №33ДП був незаконно звільнений. Даний наказ вважає незаконним, з тих підстав, що з 23.08.2017 по 20.09.2017 він перебував на лікарняному, а тому існує пряма заборона звільнення особи в період її тимчасової непрацездатності. Крім того, Наказом №5ДС від 13.04.2017 відповідач затвердив інструкцію про порядок призначення та звільнення керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства оборони України, тобто відповідач встановив регламент власної діяльності, межі і спосіб дій для відповідача у правовідносинах стосовно призначення та звільнення керівників державних підприємств. Зазначає, що відповідного погодження його звільнення з посади директора Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» головою Львівської обласної державної адміністрації не було, та таке навіть не направлялось для розгляду, що вже є однією з підстав визнання наказу про звільнення незаконним, оскільки відповідач як суб»єкт владних повноважень діяв поза межами та способу встановлення для відповідних правовідносин, а тому невиконання відповідачем встановлених імперативних вимог є протиправними діями по відношенню до нього. Крім того, жодних повідомлень від МОУ про надання будь-яких пояснень з приводу його звільнення до нього не надходило, відтак він був позбавлений можливості надати такі. Йому також невідомі причини звільнення з роботи, оскільки за період роботи з 24.03.2015 по 30.06.2017 жодних грубих порушень законодавства чи обов»язків виявлено не було, станом на 30.06.2017 він був відсторонений від виконання обов»язків, а тому 10.07.2017 йому була нарахована заробітна плата за червень 2017 з терміном виплати 07.07.2017, однак в.о. директора ОСОБА_7 виплатити її не зміг, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі. Крім того, ніяких приписів державних контрольно-ревізійних органів, а також рішень суду про порушення законодавства у сфері державних закупівель немає, з цього приводу по даному пункту контракту звільнення з роботи не можливе. Заробітна плата в період його роботи виплачувалась своєчасно і в розмірах чинного законодавства. Зазначає, що перевірки фінансово-господарської діяльності ДП «Львівський ВЛК» органами Державної контрольно-ревізійної служби не проводились, а тому недотримання ним фінансового та бюджетного законодавства аудиторськими перевірками не встановлено. Стверджує, що відповідачем ДП «Львівський ВЛК» не повернуто йому трудової книжки, внаслідок чого просить виплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Просить поновити строк звернення до суду, оскільки такий був пропущений з підстав попереднього звернення до Львівського окружного адміністративного суду, оскільки вважав, що даний спір підсудний саме адміністративному суду, однак згідно ухвали, яку він отримав 10.04.2018 провадження по даній справі закрито.

Ухвалою судді від 25.04.2018 позов прийнято та відкрито спрощене позовне провадження з викликом осіб, які беруть участь у справі.

23.05.2018 від представника відповідача Міністерства оборони України Гудима В.О. надійшов відзив на позовну заяву за змістом якого просить в позові відмовити за безпідставністю.

23.05.2018 від відповідача ДП «Львівський військовий лісокомбінат» надійшли письмові пояснення по справі.

29.05.2018 від представника відповідача Міністерства оборони України Поповича Ю.І. надійшла заява про застосування строків позовної давності, на підставі чого відмовити позивачу у задоволенні позову.

25.06.2018 відповідачем ДП «Львівський військовий лісокомбінат» подано відзив на позовну заяву за змістом якого просить в позові відмовити за безпідставністю.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просять такий задоволити та надали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви.

Представник відповідача Міністерства оборони України - Попович Ю.І. в судовому засіданні позов не визнав, просить в такому відмовити, оскільки звільнення позивача з роботи відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства. Надав пояснення згідно поданого віздиву та зазначив, що 22.03.2014 між Міністерством оборони України в особі Міністра оборони України генерала армії України Полторака Степана Тимофійовича та позивачем ОСОБА_2 укладено «Контракт з директором державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» строком на два роки з 24.03.2016 по 23.03.2018. На контрактну форму договору не поширюється положення ст.9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення КЗпП України та враховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав передбачених контрактом - п.8 ст.36 КЗпП України, а не у зв»язку із звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми ч.3 ст.40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються. А тому є правомірним дострокове розірвання трудового договору-контракту в період тимчасової непрацездатності особи і звільнення з роботи за відповідною підставою. Письмове погодження звільнення позивача з посади директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат» головою Львівської обласної державної адміністрації було надане, про що свідчить відповідний лист Львівської ОДА від 11.10.2017. Вважає, що доводи позивача про протиправність спірного наказу про звільнення з причин недотримання вимог п.1.4 Інструкції №5ДС є необґрунтованими. Крім того, подання на звільнення позивача ОСОБА_2 від 28.08.2017 підписане начальником Головного управління майна і ресурсів Міноборони, 29.08.2017 погоджене письмово керівниками Департаменту внутрішнього аудиту та відділу з питань запобігання та виявлення корупції Міноборони, про що свідчать відповідні підписи на зворотному боці подання. Що стосується погодження відповідного подання заступником Міністра оборони України, то з моменту видання Інструкції №5ДС і до моменту видання спірного наказу про звільнення ДП «Львівський військовий лісокомбінат» перейшло з підпорядкування заступника Міністра оборони України генерала-лейтинанта ОСОБА_10 в підпорядкування державного секретаря Міністерства оборони України генерал-полковника ОСОБА_11, який видав спірний наказ про звільнення. Щодо позбавлення позивача можливості надати пояснення, то такі надаються виключно з випадками розірвання контракту та звільнення особи за порушення дисципліни, однак ні в поданні на звільнення, ні в самому спірному наказі про звільнення та обраній підставі звільнення не йдеться про те, що позивач був звільнений за порушення трудової дисципліни, а відтак, необхідність надання ним пояснень, та, відповідно, потреба їх додання до подання на звільнення в спірних правовідносинах відсутня. Більше того, належним та об»єктивними доказами наявності тих обставин, які стали підставою для звільнення і вказані у поданні, є відповідна фінансова звітність та дані бухгалтерського обліку підприємства, а не пояснення особи на її суб»єктивне бачення тих чи інших показників діяльності підприємства. Крім того, 18.09.2017 позивач вийшов на робоче місце і приступив до виконання обов»язків, провівши о 09.00 год. нараду з колективом, яка зафіксована секретарем наради у протоколі наради працівників лісокомбінату №16 від 18.09.2017. Після проведення наради, заступник начальника Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України ОСОБА_12 вручив позивачу ОСОБА_2 копію наказу державного секретаря Міністерства оборони України від 18.09.2017 №33 ДП, яку ОСОБА_2 відмовився підписати, про що було складено акт про відмову останнього підписати наказ про його звільнення з роботи від 18.09.2017. Того ж дня, о 12.00 год. позивач залишив своє робоче місце та не повертався на роботу до кінця робочого дня, про що було складено акт про відсутність на роботі від 18.09.2017, з огляду на те, що в табелі обліку робочого часу ОСОБА_2 було зафіксовано 4 години роботи за 18.09.2017. В той же час з метою видачі позивачу ОСОБА_2 належним чином заповненої трудової книжки за вих.№353 від 18.09.2017 йому було надіслано поштою повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, яке він отримав 21.09.2017 особисто, про що свідчить відмітка на поштовому повідомленні про отримання. Незважаючи на це, в подальшому ОСОБА_2 так і не з»явився для отримання трудової книжки, що свідчить про його свідоме небажання її отримувати. Вважає, що вимоги позивача є безпідставними та такими , що до задоволення не підлягають. Також, просить застосувати строк позовної давності звернення до суду, оскільки такий перебіг строку у позивача почався 19.09.2017, а саме на наступний день після вручення 18.09.2017 позивачу копії наказу про його звільнення. Останнім днем із зверненням до суду за захистом своїх прав та інтересів слід вважати саме 20.10.2017, який позивачем пропущений без поважних причин, відтак є підставою для відмови у позові.

Представник відповідача ДП «Львівський військовий лісокомбінат» - Казимир С.В. в судовому засіданні згідно з поданим відзивом проти позову заперечив та просить в такому відмовити. Пояснив, що ухвалою Галицького районного суду м.Львова директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат» ОСОБА_2 відсторонено від займаної посади терміном на 2 місяці до 30.08.2017. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова до підозрюваного ОСОБА_2 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб з визначенням розміру застави. Так, 18.09.2017 позивач приступив до виконання обов»язків, провівши о 09.00 год. нараду, яка зафіксована секретарем наради у протоколі наради працівників лісокомбінату №16 від 18.09.2017. Після проведення наради, заступник начальника Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України ОСОБА_12 вручив позивачу ОСОБА_2 копію наказу державного секретаря Міністерства оборони України від 18.09.2017 №33-ДП, яку ОСОБА_2 відмовився підписати, про що було складено Акт про відмову останнього підписати наказ про його звільнення з роботи від 18.09.2017. Того ж дня, о 12.00 год. позивач залишив своє робоче місце та не повертався на роботу до кінця робочого дня, про що було складено акт про відсутність на роботі від 18.09.2017 Таким чином, в табелі обліку робочого часу ОСОБА_2 було зафіксовано 4 години роботи за 18.09.2017, проведено розрахунок із звільненим в повному обсязі та надіслано через «Укрпошту» повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, яке було отримано останнім особисто 21.09.2017, про що свідчить відмітка на поштовому повідомленні про отримання. Просить в позові відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст.77-78 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Судом встановлено та учасниками справи не заперечується, що 22.03.2014 між Міністерством оборони України в особі Міністра оборони України генерала армії України Полторака Степана Тимофійовича та позивачем ОСОБА_2 укладено «Контракт з директором державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» строком на два роки з 24.03.2016 по 23.03.2018.

Наказом державного секретаря Міністерства оборони України №33-ДП від 18.09.2017 звільнено з роботи директора державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» ОСОБА_2 з 18 вересня 2017 року на підставі п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України та розірвано контракт, укладений з ним 23 березня 2016 року, відповідно до п.п.б,в,и,ї,п п 25 розділу 5 контракту. Підстав: подання начальника Головного управління майна та ресурсів до вх.№8963/дкп від 30.08.2017.

Як вбачається, з вищевказаного подання до розірвання контракту та звільнення з посади від 30.08.2017, обґрунтовані причини неможливості перебування позивача на займаній посаді є невиконання умов контракту, зокрема зазначені порушення та недоліки в діяльності державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» під керівництвом ОСОБА_2, що призвело до втрат грошових коштів, обсяг виробленої продукції зменшився, чистий прибуток зменшився, середня заробітна плата за рік збільшилась, дебіторська заборгованість збільшилась, а також збільшилась кредиторська заборгованість, станом на 10.07.2017 за підприємством рахувалась прострочена заборгованість із виплати заробітної плати, плани погашення заборгованості із заробітної плати працівникам підприємства ОСОБА_2 до Органу управління не надходили, графік погашення заборгованості із заробітної плати не складався, а тому пропонується достроково розірвати контракт з позивачем та звільнити його з посади директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат».

Згідно п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є підстави передбачені контрактом.

Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов»язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організація праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

На контрактну форму договору не поширюється положення ст.9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов»язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз»яснення про недопустимість звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП України), які стосуються як передбачених ст.ст.40,41 КЗпП України випадків, так і інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Разом із тим, зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п.4 ст.36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст.ст.40,41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст.ст.40,41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення п.п.4,8 ст.36, ч.3 ст.40, ч.3 ст.41, ст.ст.40,41 КЗпП України та враховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав передбачених контрактом - п.8 ст.36 КЗпП України, а не у зв»язку із звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми ч.3 ст.40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

Відповідна правова позиція викладена у постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 23 січня 2013 року №6-127цс12 у справі з однорідними правовідносинами, виходячи з якої ВСУ визнав правомірним дострокове розірвання трудового договору - контракту в період тимчасової непрацездатності особи і звільнення з роботи за відповідною підставою.

В п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Відповідно до п.п.б,в,и,ї,п п 25 розділу 5 Контракту керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі: б) одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов»язків, передбачених контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (понесено збитки, виплачено штраф, інше); в) невиконання підприємством зобов»язань перед Державним бюджетом України та Пенсійним фондом України щодо сплати податків, зборів та обов»язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання підприємством зобов»язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати; и) порушення законодавства України під час використання фінансових ресурсів Підприємства, у тому числі під час здійснення закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти; ї) у разі винних дій керівника, внаслідок чого заробітна плата виплачувалась несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати; п) недотримання керівником фінансового та бюджетного законодавства, а також незабезпечення виконання в установлені строки законних вимог органів державної контрольно-ревізійної служби.

Як вбачається з матеріалів справи, невиконання позивачем умов контракту, зокрема порушення та недоліки в діяльності державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» під керівництвом ОСОБА_2, що призвело до втрат грошових коштів та перебування державного підприємства у важкому фінансовому становищі, підтверджується аудиторським звітом за результатами аудиту фінансового аудиту та аудиту відповідності ДП «Львівський військовий лісокомбінат» за період з 01.10.2014 по 31.03.2017 проведеного Центральним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України №234/3/42аз від 16.06.2017, зокрема, протягом І кварталу 2017 року здійснено незаконні витрати на суму 841,00 тис.грн., та списано майна на суму 27,35 тис.грн., та вказане є порушення директором ОСОБА_2 умов п.6 розділу 2 контракту із керівником, в частині забезпечення планування діяльності; крім того, також підтверджується аудиторським звітом Західного територіального управління внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України №234/5/16 від 05.05.2017 за результатами перевірки окремих питань діяльності ДП «Львівський військовий лісокомбінат» питань зазначених у зверненні ОСОБА_13 до Міністра оборони України за період з 01.01.2015 по 28.04.2017. Також, в підтвердження скрутного фінансового стану ДП «Львівський військовий лісокомбінат» , наявності заборгованості підприємства перед бюджетом, наявності кредиторської та дебіторської заборгованості по структурним підрозділам державного підприємства, стягнення податкого боргу за рішенням суду, є в матеріалах справи наявні ухвали Львівського окружного адміністративного суду по розтермінуванню виконання судових рішень про стягнення з ДП «Львівський військовий лісокомбінат» заборгованостей на загальну суму 4649340,22 грн. Крім того, згідно довідки вих.№211 від 20.08.2018 Волинський військовий лісгосп ДП «Львівський військовий лісокомбінат» встановлено, що станом на 10 липня 2017 року по структурному підрозділу Волинський військовий лісгосп рахувалась прострочена заборгованість із заробітної плати за травень 2017 року в сумі 44,7 тис. грн., що є порушенням умов колективного договору на 2014-2017 роки за реєстровим номером 287 від 11.11.2014, зокрема, п.5.09 розділу 5, з якого вбачається своєчасно виплачувати заробітну плату два рази на місяць не пізніше 7 та 23 числа поточного місяця.

Крім того, п.1.4 Інструкції 5 ДС передбачено призначення та звільнення з посад керівників підприємств за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації». Відповідно така норма не містить жодних приписів, які б зобов»язували здійснювати погодження саме до моменту видання наказу про звільнення, за таких обставин для оцінки дій відповідача Міністерства оборони України на їх відповідність нормам п.1.4 Інструкції 5 ДС визначальним є принципова наявність відповідного погодження, в незалежності від того до чи після видання наказу про звільнення воно надане.

Суд не приймає до уваги покликання позивача на порушення вимог п.1.4 Інструкції 5 ДС, що його звільнення відбулось за відсутності необхідного погодження на таке звільнення з боку голови відповідної місцевої державної адміністрації, оскільки письмове погодження звільнення позивача з посади директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат» головою Львівської обласної державної адміністрації було надане, про що свідчить відповідний лист Львівської ОДА вих. №5/13-7619/0/2-17/1-4 від 11.10.2017, наявне в матеріалах справи.

Розглядаючи покликання позивача на порушення вимог п.5.3 та 3.2 Інструкції 5ДС при його звільненні з роботи, суд враховує наступне. Подання на звільнення ОСОБА_2 від 28.08.2017 підписане начальником Головного управління майна і ресурсів Міноборони, 29.08.2017 погоджене письмово з керівниками Департаменту внутрішнього аудиту та відділу з питань запобігання та виявлення корупції Міноборони, про що свідчать відповідні підписи на вищевказаному поданні про звільнення позивача. Що стосується погодження відповідного подання заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов»язків), то на момент видання Інстркції 5 ДС і до моменту видання оскаржуваного наказу про звільнення директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат» перейшло з підпорядкування заступника Міністра оборони України в підпорядкування державного секретаря Міністерства оборони України, який видав спірний наказ про звільнення.

У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що відповідачем Міністерства оборони України в особі державного секретаря Міністерства оборони України правомірно звільнено позивача з роботи з підстав п.8 ст.36 КЗпП України та вжито всіх заходів на виконання вимог КЗпП України.

У суді позивач ствердив, що 18.09.2018 він дійсно вийшов на роботу і приступив до виконання обов»язків, хоча в цей час перебував на лікарняному, та йому було відомо про винесення оскаржуваного наказу про звільнення. При цьому, суд вважає безпідставними доводи позивача на порушення відповідачем вимог ч.3 ст.40 КЗпП України, якою не допускається звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці, оскільки позивач був в той день на робочому місці, приступив до виконання своїх обов»язків, о 12.00 год. того ж дня пішов з роботи та не повернувся, про що було складено акт відсутності на роботі від 18.09.2017, з огляду на що в табелі обліку робочого часу ОСОБА_2 зафіксовано чотири години роботи за 18.09.2017, що в процесі розгляду справи сторонами не оспорювалось, та з врахуванням вищенаведеного, судом не встановлено порушення вимог ч.3 ст.40 КЗпП України, на яку покликається позивач, так як останній був на робочому місці, однак з врахуванням листка непрацездатності в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що дострокове розірвання трудового договору - контракту в період тимчасової непрацездатності особи і звільнення з роботи за відповідною підставою є правомірним.

На підставі наведеного, вимога позивача про поновлення його роботі (посаді) є безпідставною та не підлягає до задоволення.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то вони задоволенню не підлягають, оскільки суд не виявив жодних порушень з боку відповідачів при звільненні позивача та правових підстав для поновлення останнього на роботі.

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено підстав для задоволення позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Щодо поновлення пропущеного строку на звернення до суду, такий слід поновити з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався з даним позовом до Львівського окружного адміністративного суду, проте оскільки такий не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, відтак ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22.03.2018 провадження у справі № 813/3761/17 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України в особі державного секретаря міністерства оборони України, ДП "Львівський військовий лісокомбінат" про скасування наказу та поновлення на роботі - закрито, а до Сихівського районного суду м.Львова позивач звернувся з даним позовом 10.04.2018 , з врахуванням наведеного та на підставі ст.234 КЗпП України строк звернення до суду пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

На підставі ст.ст. 21, 36, 40, 221, 232, 233 К3пП України та керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

в задоволені позову ОСОБА_2 до Міністерства оборони України в особі державного секретаря міністерства оборони України, ДП "Львівський військовий лісокомбінат" про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку визначеному ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду складено 30.11.2018 року.

Суддя Чорна С.З.