Справа № 523/7760/16-ц
Провадження №2/523/669/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2018 р.

Суворовський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

за участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 21 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності подружжя, а також за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання обєктом особистої приватної власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01 жовтня 2013р., відділом ДРАЦС РС Тальнівського районного управління юстиції у Черкаській області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4. В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак з серпня 2015р. сторони припинили підтримувати подружні стосунки. Відповідач фактично утримував сімю, оскільки працював моряком та мав достойну заробітну плату. Позивачка займалась дитиною та домашним господарством.

Позивачка стверджує, що в 2014р. за спільні сімейні кошти сторони придбали для потреб сімї автомобіль Infiniti G 37, реєстраційний номер НОМЕР_1, який було зареєстрована на імя відповідача.

В звязку з чим, позивачка вважає, що автомобіль Infiniti G 37, реєстраційний номер НОМЕР_1 є спільною сумісною власність, оскільки був придбаний в період шлюбу, а також за спільні кошти.

Позивачка дізналась, що відповідач без її дозволу здійснив відчуження автомобіля, при цьому не надав їй грошовому компенсацію вартості автомобіля, а тому, згідно уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача грошову компенсацію за частку у спільній сумісній власності подружжя у розмірі 251799 гривень 75 копійок, судові витрати за проведення експертизи у розмірі 1782 гривні 72 копійки, судовий збір у розмірі 580 гривень, а всього стягнути 254162 гривень 47 копійок.

Ухвалою суду від 18.08.2017р. було обєднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності подружжя, а також цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання обєктом особистої приватної власності. (а.с. 101)

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання обєктом особистої приватної власності ґрунтуються на наступних обставинах.

Так, ОСОБА_5 стверджує, що його мати ОСОБА_7 у квітні 2014р. надала йому кошти у розмірі 56000 гривень для придбання автомобіля Infiniti G 37. За отримані кошти від матері, ОСОБА_5 придбав даний автомобіль та зареєстрував його на себе.

18.03.2016р. за договором купівлі-продажу №1/875 від 18.03.2016р. ОСОБА_5 продав автомобіль Infiniti G 37, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8.

ОСОБА_5 вважає, що оскільки кошти за договором були надані його батьками то даний автомобіль є особистою приватною власністю, а тому ОСОБА_4 не має право на нього претендувати.

На підставі викладеного, ОСОБА_5 просить визнати за ним обєктом особистої приватної власності автомобіль Infiniti G 37, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Він також пояснив, що спірний автомобіль Infiniti G 37, реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний в період шлюб, а також за спільні кошти подружжя. Він також пояснив, що позивачці ОСОБА_5 нічого невідомо про факт передання коштів матірю відповідача на придбання автомобіля, оскільки відповідач працював моряком, а тому у нього вистачало своїх коштів на придбання автомобіля. Представник позивача також пояснив, що відповідач без згоди позивачки продав даний автомобіль, при цьому не надавши їй грошової компенсації за її частку у спільній сумісній власності на автомобіль.

Представник відповідача - ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4, оскільки спірний автомобіль Infiniti G 37, реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний не за спільні сумісні кошти подружжя, а за рахунок коштів яка надала мати відповідача ОСОБА_7. Вона пояснила, що ОСОБА_5 не мав на час придбання автомобілю достатніх коштів, а тому кошти на придбання автомобіля подарувала йому мати. В звязку з чим, представник відповідача просила задовольнити позов ОСОБА_5 та визнати автомобіль особистою приватною власністю відповідача.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши у сукупності надані докази, судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 01 жовтня 2013р., відділом ДРАЦС РС Тальнівського районного управління юстиції у Черкаській області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4. В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, після реєстрацію шлюбу між сторонами виникли правовідносини спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що 08 квітня 2014р. ОСОБА_5 був придбаний автомобіль Infiniti G 37, реєстраційний номер НОМЕР_1, який було зареєстрований на імя відповідача. (а.с. 29)

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 2 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

В той же час, ст. 57 СК України встановлено випадки, коли майно, яке було придбано під час шлюбу є особистою власністю дружини, чоловіка.

Так, згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 ЦК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Саме на даний п. 3 ч. 1 ст. 57 ЦК України посилається відповідач ОСОБА_5 у своєму позову про визнання обєкта особистою приватною власністю.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В якості доказів визнання спірного автомобіля особистою приватною власністю позивач посилається на факт отримання від своєї матері ОСОБА_7 коштів у розмірі 56000 гривень.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 підтвердила той факт, що дійсно саме вона надала своєму синові ОСОБА_5 кошти на придбання автомобіля, оскільки на час придбання автомобіля йому коштів не вистачало та він мав невеликий заробіток.

Свідок ОСОБА_1 також підтвердив той факт, що йому відомо, що саме ОСОБА_7 надала своєму синові кошти на придбання автомобіля.

Суд критично ставиться до пояснення вищевказаних свідків, оскільки по-перше, мати відповідача ОСОБА_7 не може обєктивно надати показання, оскільки є родичем відповідача, а по-друге, свідок ОСОБА_1 знає обставини лише зі слів ОСОБА_7 та ОСОБА_5.

Окрім того, в судовому засіданні зі сторони відповідача ОСОБА_5 не надано жодного письмового доказу того, що ОСОБА_7 передала йому кошти, та що про даний факт було достовірно відомо позивачці.

Представник позивачки взагалі заперечував факт передання коштів ОСОБА_7 на придбання автомобіля.

Необхідно відзначити, що згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд вважає, що суду не надано достатніх доказів, що автомобіль Infiniti G 37, реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний за кошти, які належали відповідачу особисто.

Отже автомобіль Infiniti G 37, реєстраційний номер НОМЕР_1 був обєктом спільної сумісною власністю подружжя, у звязку із чим, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання обєктом особистої приватної власності необхідно залишити без задоволення у повному обсязі.

В звязку з тим, що судом визнається, що автомобіль Infiniti G 37, реєстраційний номер НОМЕР_1 був обєктом спільною сумісною власністю подружжя, то позивачка мала право на поділ вищевказаного майна.

Так,згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною 4 ст. 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників,

якщо річ є неподільною.

У відповідності до ч. 2 ст. 183 ЦК України яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Автомобіль є річ неподільна, що є загальновідомим фактом, а тому, суд вважає, що вищевказаний автомобіль необхідно було б виділити одному з подружжя, а інший повинний був отримати грошову компенсацію частки його вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 3 ст. 65 СК України встановлено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Судом встановлено, що 18.03.2016р. за договором купівлі-продажу №1/875 від 18.03.2016р. ОСОБА_5 продав автомобіль Infiniti G 37, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8. (а.с. 30)

Суд вважає, що в даному випадку відчуження автомобіля Infiniti G 37, реєстраційний номер НОМЕР_1 повинно було здійснюватись на підставі письмової згоди ОСОБА_4 оскільки автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя.

В пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що у випадку, коли один із подружжя здійснив відчуження майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином, суд вважає, в даному випадку підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки про стягнення грошової компенсації з відповідача за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи по визначенню середньої ринкової вартості КТЗ № 17-1396 від 20.06.2017р., який підготовлений Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз середня ринкова вартість автомобіля Infiniti G 37, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 18 березня 2016р. становить суму у розмірі 503599 гривень. (а.с. 85-87) Витрати за проведення експертизи становили суму у розмірі 1782 гривні 72 копійки.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 заперечувала факт вартості автомобіля Infiniti G 37, реєстраційний номер НОМЕР_1, який був встановлений експертом, оскільки автомобіль не оглядався експертом, а він коштує значено менше.

В той же час, доказів, які спростовують висновок експерта вона не надала, а також не просила суд призначити додаткову або повторну судову автотоварознавчу експертизу.

Суд також не може прийняти до уваги вартість автомобіля, яка була визначена у договору купівлі-продажу від 18.03.2016р., оскільки позивачка ОСОБА_5 не надавала письмової згоди на продаж автомобіля.

Отже суд вважає, що вартість Infiniti G 37, реєстраційний номер НОМЕР_1, яка була встановлена експерта є обґрунтованою.

На підставі викладеного, суд вважає, що з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути грошову компенсацію за частку (1/2) у спільній сумісній власності подружжя на автомобіль Infiniti G 37, реєстраційний номер НОМЕР_1 середня ринкова вартість якого встановила суму у розмірі 503599 гривень, та відповідно ? становить суму у розмірі 251799 гривень 75 копійок. Окрім того, в якості судових витрати з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрати за проведення експертизи у розмірі 1782 гривні 72 копійки, сплачений судовий збір у розмірі 580 гривень, а всього стягнути 254162 гривень 47 копійок.

Суд також вважає, що судовий збір по даній справі становить суму у розмірі 2158 гривень, а тому оскільки позивачка сплатила судовий збір частково у сумі 580 гривень, то з відповідача на користь Держави в особі Державної судової адміністрації України підлягає додатково стягнути судовий збір у розмірі (2158-580=1938) 1938 гривень.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 183, 365 ЦК України, ст.ст. 57,60,61,63,65,68, 69,71 СК України, ст.2,5,10,12,258,259,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

1.Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності подружжя задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_5 ( уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Приморського краю Російської Федерації, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4)

на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, ж/м Ульянівка, б. № 7-Б, кв. 134, іпн. НОМЕР_3)

грошову компенсацію за частку у спільній сумісній власності подружжя у розмірі 251799 гривень 75 копійок, судові витрати за проведення експертизи у розмірі 1782 гривні 72 копійки, судовий збір у розмірі 580 гривень, а всього стягнути 254162 гривень 47 копійок.

3. Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання обєктом особистої приватної власності залишити без задоволення у повному обсязі.

4. Стягнути з ОСОБА_5 ( уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Приморського краю Російської Федерації, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4)

на користь Держави в особі Державної судової адміністрації України, код за , отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 1938 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 -ти денний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Суддя

Повний текст рішення складено та підписано 03.12.2018р.