Постанова

Іменем України

26 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 742/2509/16-ц

провадження № 61-17322св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Прилуцька міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Виконавчого комітету Прилуцької міської ради на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року у складі судді Зарічної Л. А. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 23 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Євстрафіїва О. К., Страшного М. М., Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Послуга» про відшкодування майнової шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 липня 2016 року, близько 10 год 00 хв, рухаючись на власному автомобілі «Skoda SuperB», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, по вул. Костянтинівській у м. Прилуках Чернігівської області, у результаті неякісного дорожнього покриття потрапив у дорожньо-транспорту пригоду (далі - ДТП), в результаті якої належний йому автомобіль отримав механічні ушкодження. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 20 липня 2016 року № 071/16 вартість майнового збитку у результаті пошкодження автомобіля «SkodaSuper B», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 16 318,32 грн.

У ході судового розгляду, до участі у справі в якості співвідповідачів залучені Прилуцька міська рада та Виконавчий комітет Прилуцької міської ради.

Оскільки організація будівництва, реконструкція, ремонт та утримання автомобільних доріг і вулиць є компетенцією міської ради та її виконавчого органу, то Прилуцька міська рада зобов'язана відшкодувати на його користь майнову шкоду, завдану пошкодженням його автомобіля.

Із урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд стягнути із Прилуцької міської ради 16 318,32 грн на відшкодування майнового збитку, 420,00 грн на відшкодування витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження та судові витрати.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року позов задоволено. Стягнуто із Прилуцької міської ради на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування заподіяної майнової шкоди 16 318,32 грн та 4 971,20 грн у рахунок понесених витрат у справі, а всього 21 289,52 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що шкоду позивачу заподіяно внаслідок неналежного виконання Прилуцькою міською радою обов'язків по утриманню автомобільних доріг. Позивачем доведено належними та допустимими доказами, що ДТП на вказаній ділянці дороги відбулася із вини відповідача.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 23 листопада 2016 року апеляційну скаргу Прилуцької міської ради відхилено. Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції, встановивши обставини, які мають значення для справи, правильно визначився із характером оспорюваних правовідносин та правильно застосував норми права, що їх регулюють, і дійшов обґрунтованого висновку, що факт завдання позивачу відповідачем шкоди у зазначеній у позовній заяві спосіб та визначеному розмірі доведено належними й допустимими доказами. Висновки суду першої інстанції належно мотивовані, доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

У грудні 2016 року Виконавчий комітет Прилуцької міської ради подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 23 листопада 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно поклали обов'язок на відповідача щодо відшкодування позивачу шкоди, оскільки останнім не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння шкоди саме із причин незадовільного стану дорожнього покриття по вул. Костянтинівській у м. Прилуки Чернігівської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга Виконавчого комітету Прилуцької міської ради не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником транспортного засобу «Skoda Super B», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

11 липня 2016 року близько 09 год 00 хв, ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Skoda SuperB», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, по вул. Костянтинівській у м. Прилуках Чернігівської області, через неналежне утримання дорожнього покриття автомобільної дороги, потрапив у вибоїну, у результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Вказаний факт зафіксований шляхом звернення водія до чергової частини Прилуцького відділу поліції головного управління національної поліції у Чернігівській області по телефону о 09 годині 31 хв. За вказаним викликом виїхали працівники поліції, які належним чином зафіксували вказані обставини, та враховуючи ті обставини, що ДТП сталася через порушення правил утримання автомобільної дороги та невжиття відповідальною посадовою особою заходів щодо своєчасного обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, протокол про порушення правил дорожнього руху відносно ОСОБА_4 не складався.

ОСОБА_4 під час ДТП правил дорожнього руху не порушував.

Відповідно до акта обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 13 липня 2016 року встановлено, що на ділянці дороги по вул. Костянтинівській у м. Прилуках Чернігівської області є вибоїни розмірами 1,15 м ? 1,09 м, глибиною 7 см, та 0,96 м ? 0,75 м, глибиною 9 см, у зв'язку із чим експлуатаційний стан обстеженої ділянки не відповідає Державним стандартам України № 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану». Відсутні дорожні знаки, які попереджають про наявність вибоїн на проїзній частині.

За неналежне утримання дорожнього покриття відповідальну особу Комунального підприємства «Послуга» ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 липня 2016 року провадження у справі щодо ОСОБА_5 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки відповідно до його посадових обов'язків не входить вживати будь-які заходи щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці дорожнього руху.

Відповідно до частини третьої статті 14, частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю, а згідно зі статтею 17 цього Закону управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

За приписами підпунктів 1, 4 частини першої статті 21 Закону «Про автомобільні дороги» органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

В частині першій статті 6 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що до компетенції міських рад та їх виконавчих органів районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, зокрема, організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Згідно із статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

У пункті 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 встановлено, що власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов'язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об'єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити ? невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об'єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об'єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Указані правила є обов'язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об'єктів і користувачів.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що обов'язок із забезпечення безпечних умов руху транспортних засобів дорогами міст (селищ, сіл), утримання вулиць і доріг міст (селищ, сіл) покладений виключно на органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому відповідальність за завдану шкоду настає лише за наявності усіх підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. Відсутність хоча б одного з елементів, що становлять склад цивільного правопорушення, не дає підстав для покладення відповідальності за заподіяні збитки.

Судами встановлено наявність у діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, протиправної поведінки, яка виразилася у бездіяльності відповідача як уповноваженого органу щодо утримання у належному стані автомобільної дороги, шкідливий результат такої поведінки як то шкода завдана майну позивача ? автомобілю, у розмірі прямих витрат на відновлення пошкодженого автомобіля, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою (бездіяльністю) відповідача та шкодою (збитками), який полягає у тому, що через неналежне утримання відповідачем автомобільної дороги по вул. Костянтинівська у м. Прилуки Чернігівської області, 11 липня 2016 року автомобіль позивача у результаті неякісного покриття потрапив у ДТП, внаслідок чого позивач зазнав витрат на відновлення автомобіля. При цьому, вина відповідача презюмується, оскільки останнім не надано доказів відсутності його вини щодо невиконання обов'язку з утримання дороги в належному та безпечному стані для дорожнього руху.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відшкодування позивачу завданої внаслідок ДТП шкоди має здійснювати Прилуцька міська рада як уповноважений орган із забезпечення безпечних умов руху транспортних засобів дорогами міст (селищ, сіл) та утримання вулиць і доріг міст (селищ, сіл).

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішень судів попередніх інстанцій, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК Українивиходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів попередніх інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Прилуцької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик