Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 308/8617/16-ц

провадження № 61-3394св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_2, стягувачі: публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», суб'єкт оскарження - Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 липня 2017 року у складі колегії суддів: Бисаги Т. Ю., Кондора Р. Ю., Готри Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції

(далі - МВ ДВС Ужгородського МРУЮ) Грицищука М. П. про відкриття виконавчого провадження.

Скарга мотивована тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 липня 2010 року стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») заборгованість у розмірі 351 176,21 грн.

24 березня 2011 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області на виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист.

У 2012 році ПАТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги до боржника товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»).

Посилаючись на те, що державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження після спливу річного строку і при цьому ТОВ «Кей-Колект» не подавало заяву про відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_5 просила скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 13 травня 2013 року № 37856542.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 22 березня 2017 року (у складі судді Монич О. В.) у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена без пропущення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання. Тому підстави для її скасування відсутні.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11 липня 2017 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 22 березня 2017 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ Грицищука М. П. про відкриття виконавчого провадження від 13 травня 2013 року № 3785642.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження є такою, яка не ґрунтується на законі, оскільки підставою для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача (кредитора) ПАТ «УкрСиббанк» про примусове виконання рішення, який на момент відкриття виконавчого провадження втратив право вимоги. При цьому TOB «Кей-Колект» не подавало заяву про відкриття виконавчого провадження.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Ужгородський

МВ ДВС Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не взято до уваги заперечення, в якому зазначено, що відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення зі скаргою) сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Ухвала апеляційного суду не відповідає нормам закону, тому підлягає скасуванню.

У березні 2018 року представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав відзив до Верховного Суду, в якому вказував, що провадження у справі за касаційною скаргою Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області слід закрити на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 396 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою), оскільки касаційну скаргу підписано представником ВДВС, який не має права її підписувати, а ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11 липня 2017 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ВДВС не вирішувалося.

Крім того, оскаржена заявником (боржником) постанова про відкриття виконавчого провадження від 13 травня 2013 року № 37856542 є протиправною, оскільки підставою для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача (кредитора) про примусове виконання рішення (статті 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження»). При цьому ТОВ «Кей-Колект», яке станом на 07 травня 2013 року набуло статус стягувача, не подавало заяву про відкриття виконавчого провадження. Отже, ухвала апеляційного суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У квітні 2018 року Ужгородський МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області подав заперечення на відзив представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6, в якому вказував, що відповідно до пункту 2.24 Посадової інструкції начальника Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, затвердженої 30 листопада 2016 року начальником ГТУЮ у Закарпатській області, до завдань та обов'язків начальника відповідного відділу входить представляти інтереси відповідного відділу перед іншими фізичними та юридичними особами, в органах держаної влади, судах загальної юрисдикції тощо. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань

від 11 травня 2016 року ОСОБА_7, як керівник відповідного ВДВС має право вчиняти юридичні дії від імені особи без довіреності.

01 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 липня 2010 року у справі № 2п-1627/10 стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 351 176,21 грн за договором про надання споживчого кредиту від 19 березня 2008 року. 24 листопада 2010 року вказане рішення набрало законної сили.

24 березня 2011 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення суду.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого банк відступив право вимоги на користь ТОВ «Кей-Колект».

15 листопада 2012 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі частини четвертої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999року № 606-XIV

(далі - Закон України № 606-XIV), у редакції, чинній на час видачі виконавчого листа.

07 травня 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» подало заяву про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа від 24 березня 2011 року у справі № 2п-1627/10.

13 травня 2013 року головний державний виконавець Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа.

Відповідно до статті 1 Закону України № 606-XIV підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Згідно з частинами першою, другою статті 25 Закону України № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Частиною першою статті 47 Закону України № 606-XIV визначені випадки, на підставі яких державний виконавець повертає виконавчий документ стягувачу.

Відповідно до частини п'ятої статті 47 Закону України № 606-XIV повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу, відповідно до умов якого банк відступив право вимоги заборгованості за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_4, де поручителем є ОСОБА_5, на користь ТОВ «Кей-Колект».

15 листопада 2012 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі частини четвертої статті 47 Закону України № 606-XIV.

07 травня 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до МВ ДВС Ужгородського МРУЮ із заявою про примусове виконання рішення Ужгородського міського суду Закарпатської області від 04 липня 2010 року.

Згідно з частиною п'ятою статті 8 Закону України № 606-XIV у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до рішення суду та виданого на підставі нього виконавчого листа правовідносини існують між ПАТ «УкрСиббанк» та боржником

у виконавчому провадженні № 37856542, зареєстрованому в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень (далі - ЄДРВП).

Відповідна ухвала суду про заміну сторони у виконавчому провадженні в матеріалах справи відсутня.

Разом з тим, згідно з частиною п'ятою статті 8 Закону України № 606-XIV та статтею 378 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи)

ТОВ «Кей-Колект» не позбавлений права звернутись до суду із заявою про заміну стягувача (сторони) у виконавчому провадженні, або до державного виконавця з клопотанням про звернення останнього до суду про заміну сторони її правонаступником.

Отже, оскільки відсутнє рішення суду про заміну сторони виконавчого провадження, у виконавчій службі відсутні відомості про таку заміну, тому остання правомірно прийняла до виконання виконавчий лист і відкрила виконавче провадження.

Крім цього, відповідно до статті 23 Закону України № 606-XIV строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються:

1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 Закону України № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб),уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для:

1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання

рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа від 15 листопада 2012 року не позбавляє стягувача права на повторне пред'явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 22 Закону України № 606-XIV. Стягувач повторно пред'явив виконавчий документ 13 травня 2013 року, тобто без пропущення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до частини третьої статті 387 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що постанова про повернення виконавчого документа винесена 15 листопада 2012 року, тому стягувач повторно подав виконавчий лист до виконання в межах річного строку. Врахувавши, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 13 травня 2013 року винесена без пропущення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання та у зв'язку з відсутністю ухвали суду про заміну стягувача, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для її скасування.

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Апеляційний суд не звернув уваги на те, що зобов'язання не виконано боржником належним чином, а процесуальної заміни сторони на нового кредитора у виконавчому провадженні не відбулося. Крім того,

ТОВ «Кей-Колект» не позбавлено права на звернення із відповідною заявою до суду про залучення його як правонаступника первісного кредитора.

Колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції про відмову

у задоволенні скарги ОСОБА_2 постановлено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з'ясованих обставин справи, а тому цю ухвалу відповідно до статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а ухвалу апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 липня 2017 року скасувати, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 березня 2017 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М.Фаловська

С. П.Штелик