П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 757/12623/16-ц

Номер провадження 22-ц/804/638/18

Донецький апеляційний суд у складі суддів Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - державне підприємство «Донецька залізниця»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1, на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 16 серпня 2018 року, у складі судді Владимирської І.М.,

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання дій неправомірними, стягнення майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 07 січня 2016 року позивач здійснив посадку в м. Києві на поїзд № 234 сполученням «Київ-Костянтинівка» у вагон № 8. Знаходячись у поїзді, він попросив провідника постелити йому постіль, оскільки є інвалідом другої групи, натомість провідник відмовилася це робити. У зв'язку з цим, він був вимушений спати на голій полці без матрацу та подушки. Після прибуття до м. Костянтинівка він декілька днів почував себе погано, так як в нього боліла спина та ноги. Вважає, що своїми незаконними діями посадові особи «Української залізниці» спричинили йому моральну шкоду, яку він оцінює в 50 000 грн. Просив стягнути з відповідача вартість білизни 18 грн. та 50 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні Печерського районного суду м.Києва 04 листопада 2016 року було вирішено питання про заміну неналежного відповідача публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на належного відповідача - Державне підприємство «Донецька залізниця» (далі ДП «Донецька залізниця» а.с.118).

03 жовтня 2017 року справа була передана на розгляд до Селидівського міського суду Донецької області (а.с.144).

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 16 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Сторони про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином; позивач просив розглянути справу у його відсутність (а.с.212).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що працівники ДП «Донецька залізниця» 07 січня 2016 року не виконали свої посадові обов'язки, чим порушили права позивача. Тому, підстав для відшкодування ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди за рахунок відповідача немає.

З висновками суду не можна не погодитися.

Судом встановлено, що відповідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 09 квітня 2015 року серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 є інвалідом другої групи (а.с. 10).

Згідно проїзного документу серія НОМЕР_3 ОСОБА_1 здійснив проїзд у поїзді сполученням «Київ-Костянтинівка» № 234 вагон № 8 і вартість проїзду склала 122 грн. 44 коп., в тому числі вартість білизни - 18 грн. 00 коп. Дата відправлення поїзду 07 січня 2016 року о 21 годині 50 хвилин (а.с.9).

Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування майнової і моральної шкоди на підставі ст.ст.1166,1167 ЦК України, позивач послався на те, що провідник вагону, в якому він мав намір їхати відмовила йому надати допомогу та застелити постіль на місці, яке було виділено для проїзду, чим спричила незручності та погіршення в подальшому стану здоров'я.

Згідно п. 63 Кабінету Міністрів України від 19 березня 1997 року № 252 «Про порядок обслуговування громадян залізничним транспортом» під час проїзду пасажирів у вагонах, постільні речі у пасажирському вагоні (матрац, подушка, наволочка, ковдра, простирадло та рушник) видаються провідником вагона у разі сплати пасажиром за його власним бажанням у квиткових касах за користування такими речами. Доставка постільних речей на спальне місце пасажира і збирання її за 30 хвилин до прибуття пасажира до місця призначення є обов'язком провідника вагона. Провідник вагона повинен надавати допомогу в застиланні постільної білизни інвалідам, хворим, людям похилого віку та пасажирам з малими дітьми.

За положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина перша статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст.12 ЦПК України).

Отже, діюче цивільне законодавство визначає, що при зверненні особи до суду за захистом порушеного права, ця особа повинна довести обставини, які мають значення для справи та надати відповідні докази, що підлягають оцінці судом.

У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Зі справи вбачається, що суду першої інстанції позивач надав в якості доказів заподіяння йому майнової шкоди копію свідоцтва про інвалідність, копію квитка від 07 січня 2016 року та відповідь Головного управління Національної поліції м.Києва від 03 січня 2018 року про відсутність в електронному документообігу відділу документального забезпечення відомостей про звернення позивача до вказаних органів 07 січня 2016 року.

Будь-яких об'єктивних доказів щодо особи, яка скоїла неправомірні дії та відмовила позивачу у допомозі у вагоні поїзду сполученням «Київ-Костянтинівка» № 234 вагон № 8 07 січня 2016 року, свідків цієї події, факту невикористання постільної білизни тощо позивач суду першої інстанції не представив.

Крім того, у позовній заяві ОСОБА_1 відсутні будь-які докази на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, подіями, що відбулися 07 січня 2016 року, та не наведені обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.

Разом з тим, стаття 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог закону оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 у позові на підставі ст.ст.1166,1167 ЦК України, якими позивач обґрунтував свої вимоги, оскільки відповідальність з цих підстав несе особа у позадоговірних відносинах за наявності вини в її діях та за відсутності належних і допустимих доказів у справі.

Як вбачається зі справи, за наведеними позивачем обставинами, між сторонами виникли інші правовідносини, які не були підставою звернення ОСОБА_1 до суду.

Такого висновку колегія дійшла з урахуванням п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Не погоджуючись з рішенням суду про відмову у позові, позивач в апеляційній скарзі послався на те, що ним отримана додаткова інформація органів Національної поліції м.Києва, яка підтверджує його позов та, на його думку, є підставою для ухвалення рішення про задоволення його вимог до ДП «Донецька залізниця».

Апеляційний суд вказані доводи скарги до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Стаття 376 ЦПК України визначає, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія не вбачає підстав для задоволення скарги та скасування судового рішення, з підстав визначених ст.376 ЦПК України.

Так, згідно листа начальника Головного управління Національної поліції у м.Києві УОАЗОР від 05 жовтня 2018 року та довідки інспектора ІВ УОАЗОР ГУНП у м.Києві Гунька В.І., 07 січня 2016 року на спецлінію «102» надійшло повідомлення ОСОБА_1 щодо конфліктної ситуації, яка мала місце у поїзді «Київ-Костянтинівка». Прибувший на місце конфлікту наряд поліції встановив, що у ОСОБА_1, який є інвалідом другої групи, виник конфлікт з провідником поїзду, оскільки останній на думку заявника, не виконує свої обов'язки та відмовляється застелити йому постіль. При цьому ОСОБА_1 категорично відмовився від надання пояснень та складання протоколу, а також заяви (а.с.195-197).

Колегія суддів вважає, що ці документи носять інформаційний характер, відображають відомості подані працівникам поліції самим позивачем та не підтверджують обставин порушень прав та законних інтересів позивача відповідачем 07 січня 2016 року, а тому, не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення, оскільки на час його ухвалення такі дані були відсутні та не могли бути оцінені судом.

При цьому, апеляційний суд не вбачає виняткових обставин для прийняття цих матеріалів, як підстави для скасування рішення, оскільки позивач не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відтак, апеляційний суд вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду від 16 серпня 2018 року - залишенню без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 16 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 06 грудня 2018 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А.Попова

Т.Б. Ткаченко