Справа №487/1501/18 Головуюча першої інстанції суддя : Боброва І.В.
Провадження № 22-ц/812/271/18 Суддя-доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 листопада 2018 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів Лисенка П.П.

Серебрякової Т.В.

із секретарем

судового засідання- Андрієнко Л.Д.

з участю:

представників:

позивачки - ОСОБА_3

відповідачки - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_5 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.09.2018 р., у справі за

позовом

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_5 та ОСОБА_8 про визнання права власності на частину земельної ділянки,

встановила:

26.03.2018 р. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_8 про визнання права власності на частину земельної ділянки.

Позивачі зазначали, що вони стали співвласниками в рівних долях ( по 59/200 часток) житлового будинку АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, який за життя був власником 59/100 частки цього житлового будинку.

Зазначені 59/100 часток будинку померлий придбав у свого батька ОСОБА_8 ( співвідповідача у справі) за договором купівлі- продажу від 18.04.2002 р., який був визнаний дійсним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.10.2002 р.

Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0758 га., яка відповідно до державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 12.04.2001р. перебуває у спільній власності співвідповідачів.

При укладенні договору купівлі-продажу частки будинку угоди про відчуження землі померлий з попереднім власником не укладав і на цій підставі нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом.

Посилаючись на ці обставини, позивачі просили про задоволення позову та визнання за ними в судовому порядку права власності за кожним по 59/200 частки спірної земельної ділянки.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.09.2018 р. постановлено про визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачами в рівних частках по 59/200 часток.

Цим же рішенням вирішено питання про відшкодування судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до вимог норм національного матеріального права правовий статус об'єктів нерухомості визначається на підставі норм закону, який діяв на час набуття права власності на такі об'єкти.

Відповідно до положень ст. 30 ЗК України ( в редакції 1992 р.) та ст. 377 ЦК України ( 2003 р.), до особи, яка придбала житловий будинок, переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, у розмірах, встановлених договорами купівлі-продажу будинку та (або) земельної ділянки.

Якщо цими угодами розмір земельної ділянки не визначався, то до набувача переходить право власності на ту частину земельної длянки, яка зайнята будинком та на частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

В той же час статтею 120 ЗК України (2001 р.) в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу частки від 18.04.2002 р., предбачалося, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод.

В подальшому зазначена норма Земельного кодексу була змінена та приведена у відповідність до ст. 377 ЦК України.

Так, відповідно до чинної редакції зазначеної статті ЦК та ст. 120 ЗК в редакції від 27.04.2007 р. до набувача нерухомості переходило також право власності на земельну ділянку, на якій вона розміщена без зміни її цільового використання у розмірах встановлених договором, а якщо договором це не було визначено, то до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята під житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка призначена для її обслуговування. Таким чином наведені норми земельного та цивільного законодавства слідують принципу єдності житлового будинку, (іншої будівлі) і земельної ділянки на якій вони розміщені та яка призначена для обслуговування цих об'єктів нерухомості.

З матеріалів справи і зокрема, державного акта на право власності на землю, виданого 12.04.2001 р. вбачається, що для обслуговування будинку передано у спільну власність ОСОБА_8 та ОСОБА_5 0,0758 га.

Зазначений розмір відповідає правилам ст. 67 ЗК України ( 1992 р.) та ст..121 ЗК України, щодо розміру земельних ділянок, які безоплатно передаються у власність громадян- власників житлових будинків та будівель.

Суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини справи та належим чином застосувавши наведені норми закону ухвалив законне та обгрунтоване рішення про визнання за спадкоємцями померлого власника частки житлового будинку права власності на земельну ділянку, пропорційно частці у власності на цей об'єкт нерухомості.

Доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що частки співласників земельної ділянки на час відчуження частки будинку не були визначені та що вони фактично здійснюють користування спільною земельною ділянкою в рівних частках, не заслуговують на увагу, оскільки поділу земельної ділянки з визначенням часток на час відчуження частки будинку не було проведено, а відтак до спадкоємців переходить частка земельної ділянки, яка відповідає їх частці у спадковому нерухомому майні.

Інші доводи апеляційної скарги обгрунтованність висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути підставою для його скасування.

В той же час, слід стягнути з відповідачки181 грн.44 коп. недоплачених при подачі апеляційної скарги, виходячи з дійсної вартості земельної ділянки, яка була встновлена в ході судового розгляду.

Керуючись ст. 367, 375, 381, 382, 141 ЦПК України, судова колегія

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 Вікторівни- залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.09.2018 р. - без зміни.

Стягнути з ОСОБА_5 в доход держави 181 грн. 44 коп. у відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та на протязі тридцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Судді: Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 30 листопада 2018 р.