Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 200/19753/14-ц

провадження № 61-31525св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - публічне акціонерне товариство «Платинум банк»

заінтересовані особи: ОСОБА_1, товариство з обмеженою відповідальністю «Альб-Інвест»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» - Ірклієнка Юрія Петровича, на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області в складі судді Ткаченко І. Ю. від 31 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Платинум банк» (далі - банк, ПАТ «Платинум банк») звернулось до суду із заявою про скасування рішення постійно діючого міжрегіонального третейського суду при асоціації «Українська третейська організація підприємств та фінансових установ» від 22 вересня 2014 року, учасники третейського розгляду: позивач - ОСОБА_1, третя особа - ТОВ «Альб-Інвест», яким визнано недійсним договір про надання кредитної лінії від 11 січня 2007 року, який укладено між ОСОБА_1 та ЗАТ «Агробанк».

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в складі судді Литвиненка І. Ю. від 29 червня 2017 року клопотання представника боржника ОСОБА_3 про залишення заяви без розгляду задоволено.

Заяву ПАТ «Платинум банк» від 29 жовтня 2014 року про скасування рішення постійно діючого міжрегіонального третейського суду при асоціації «Українська третейська організація підприємств та фінансових установ» від 22 вересня 2014 року, учасники третейського розгляду, позивач - ОСОБА_1, третя особа - ТОВ «Альб-Інвест», про визнання недійсним договору про надання кредитної лінії від 11 січня 2007 року, який укладено між ОСОБА_1 та ЗАТ «Агробанк», залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року апеляційна скарга банку була залишена без руху, оскільки оскаржене останнім судове рішення суду першої інстанції було ухвалено 29 червня 2017 року, але апеляційна скарга на указане рішення надіслана до суду лише 27 вересня 2017 року, тобто з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, і ПАТ «Платинум Банк» було зобов'язано надати обґрунтування причин пропуску указаного строку. Оскільки матеріали справи містять поштове повідомлення про отримання судового рішення суду першої інстанції апелянтом 13 липня 2017 року зазначені останнім причини пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення визнані судом не поважними.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» - Ірклієнко Ю. П., посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2017 року і ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» - Ірклієнка Ю. П., на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2017 року.

Витребувано цивільну справу № 200/19753/14-ц з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року касаційне провадження в частині оскарження ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2017 року закрито.

Касаційна скарга в частині оскарження ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2017 рокумотивована тим, що ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2017 року не надсилалася банку та не була ним отримана 13 липня 2017 року, оскільки у цей день до банку надійшов інший судовий документ. Матеріали справи не містять доказів надіслання скаржнику ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2017 року та доказів дати отримання скаржником саме указаного судового рішення. Скаржник надав суду апеляційної інстанції докази поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що норми процесуального права судом апеляційної інстанції застосовані правильно, оскільки особа, яка подання апеляційну скаргу пропустила строк на апеляційне оскарження без поважних причин. У відзиві на касаційну скаргу заявник просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржуване судове рішення апеляційного суду без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

У січні 2018 року директор ТОВ «Альб-Інвест» - ШульгаС. Г. подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини щодо пропуску апелянтом строку на подання апеляційної скарги судом апеляційної інстанції встановлені повно та відповідають фактичними обставинам. У відзиві на касаційну скаргу заявник просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржуване судове рішення апеляційного суду без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга в частині оскарження ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2017 рокупідлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2017 року задоволено клопотання представника боржника - ОСОБА_3, та залишено без розгляду заяву ПАТ «Платинум банк» від 29 жовтня 2014 року про скасування рішення постійно діючого міжрегіонального третейського суду при асоціації «Українська третейська організація підприємств та фінансових установ» від 22 вересня 2014 року.

ПАТ «Платинум банк» не був присутнім у судовому засіданні 29 червня 2017 року та під час проголошення вступної та резолютивної частини указаної ухвали.

Матеріали справи не містять доказів направлення банку судом указаної ухвали суду першої інстанції та отримання указаної ухвали заявником.

27 вересня 2017 року представник ПАТ «Платинум банк» подав апеляційну скаргу на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2017 року.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року апеляційна скарга банку була залишена без руху, у зв'язку із необхідністю надання ПАТ «Платинум Банк» обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції.

25 жовтня 2017 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» - Ірклієнко Ю. П., подала до суду супровідний лист, у якому на обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначено, що у передбаченому процесуальним законом порядку банком не було отриманоухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2017 року, а 13 липня 2017 року до банку надійшов інший судовий документ. З повним текстом ухвали суду першої інстанції апелянт ознайомився у Єдиному державному реєстрі судових рішень 25 вересня 2017 року о 14 годині 22 хвилини. Крім того зазначено, що згідно відомостей указаного реєстру повний текс ухвали у реєстрі оприлюднено 15 вересня 2017 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що банк отримав судове рішення суду першої інстанції 13 липня 2017 року, у зв'язку із чим при зверненні до суду із апеляційною скаргою 27 вересня 2017 року пропустив строк на апеляційне оскарження та не зазначив поважних причин такого пропуску.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 статті 129 Конституції України у редакції на час постановлення ухвали апеляційного суду).

Крім того, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Також у низці рішень Європейського суду з прав людини закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Так, у справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Указаний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі справа № 296/2944/16-ц (провадження № 61-6555сво18).

Згідно положень частини другої статті 294 ЦПК України в редакції чинній на момент постановлення ухвали судом першої інстанції апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Матеріали справи, які досліджувалися судом апеляційної інстанції, не містять доказів, які б свідчили про належне надсилання судом першої інстанції заявнику копії ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2017 року, яка була постановлено без участі особи, яка її оскаржує.

Матеріали справи, які досліджувалися судом апеляційної інстанції, також не містять доказів, які б свідчили про день отримання банком копії ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2017 року.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень указана ухвала суду першої інстанції надіслана судом до реєстру 12 вересня 2017 року, зареєстрована 13 вересня 2017 року і оприлюднена 15 вересня 2017 року.

У зв'язку з наведеним висновок суду апеляційної інстанції про те, що ухвала суду першої інстанції отримана особою, яка подала апеляційну скаргу 13 липня 2017 року і строк апеляційного оскарження у даній справі підлягає відрахуванню з указаної дати є таким, що не підтверджені матеріалами справи, не відповідає принципу верховенства права, Конституції України, завданням цивільного судочинства і нормам процесуального права.

Згідно вимог частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 409, 411, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» - Ірклієнка Юрія Петровича, в частині оскарження хвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2017 року, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2017 року скасувати, справу напрати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик