Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №317/2837/17 Головуючий у 1 інстанції Сакоян Д.І.
Провадження № 22-ц/778/1944/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

В позові зазначав, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2013 р. на нього покладений обовязок сплачувати аліменти на утримання дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22.02.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що розмір аліментів підлягає зменшенню у звязку тим, що 17.06.2017 р. у нього народилась друга дитина, ОСОБА_6, у звязку з чим у нього виникли додаткові зобовязання щодо утримання даної дитини, що значно змінило його матеріальний стан. Додатково він також мусить утримувати мати дитини ОСОБА_7, з якою він перебуває у цивільному шлюбі, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що також суттєво вплинув на зміну матеріального становища.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, які він сплачує на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2013 р. на утримання дитини, ОСОБА_5, з 1/4 до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 19 лютого 2018 рокуу задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що у нього змінився сімейний та матеріальний стан, та на даний час він фактично забезпечує трьох утриманців.

Відповідачем ОСОБА_3 надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції правильно визначив правові взаємовідносини сторін, створив усі умови для змагального процесу, розяснивши учасникам права і обовязки і надавши для цього можливість реалізувати свої права. Просить рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому рішення суду переглядається в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що визначений розмір аліментів відповідає нинішнім потребам дитини, критеріям виваженості, розумності та справедливості. Також визначений розмір аліментів відповідає можливостям позивач.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2013 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22.02.2013 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Доказів того, що позивач ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати аліментів, матеріали справи не містять.

Згідно свідоцтва про народження серії І-ОК 356950, виданого виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 20.06.2017 р., батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_3 та ОСОБА_7.

За змістом Акту обстеження умов проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3 проживає за вказаною адресою разом зі своєю донькою, ОСОБА_5, а також ОСОБА_9 та ОСОБА_10 За змістом даного документа дитина виховується в родині, де створені належні умови для проживання.

Згідно довідки про заробітну плату № 589 від 15.09.2017 р. ОСОБА_3 працює в ПАТ «Укртелеком» на посаді начальника дільниці і за період з вересня 2016 року по серпень 2017 року йому нараховано заробітну плату у розмірі 248195,00 грн., з яких утримано аліменти у розмірі 49949,27 грн. Загальна сума доходу за означений період склала 198245,73 грн.

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 5335 від 12.07.2017 р. ОСОБА_7, яка зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_5, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 12.07.2017 р. ОСОБА_8, який зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_5, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідно до довідки № 09/01-2 від 09.01.2018 р. ОСОБА_7 працює на постійній основі у ТОВ «Стрім-Україна» з 15.07.2015 р. по теперішній час. На даний час займає посаду керівника (менеджера) проектів, але знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 13.09.2017 р.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України обидва батьки мають рівні обовязки щодо утримання неповнолітніх дітей, та згідно зі ст.ст. 180-183 СК України батьки зобовязані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, а розмір аліментів може бути визначений у частці від доходу платника, з урахуванням всіх істотних обставин.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 1 статті 192 СК України визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімя позивача складається з трьох осіб двох повнолітніх осіб та малолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_7

З 01.01.2018 р. прожитковий мінімум на одну особу складає 1700,00 грн., а для дітей віком до 6 років 1492,00 грн.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дохід ОСОБА_3, після сплати аліментів на доньку ОСОБА_5, у повній мірі забезпечує прожитковий мінімум для усіх членів його родини.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стягнення аліментів у розмірі 1/4 на доньку ОСОБА_5 є обґрунтованим розміром, зважаючи на те, що на самого ОСОБА_3 і для кожного члена його сімї з якими він наразі проживає і які має право на утримання (співмешканка та син), залишається 3/4 його доходу.

Стягнення аліментів у визначеному Жовтневим районним судом м. Запоріжжя розмірі, жодним чином не ставить доньку ОСОБА_5 у більш вигідне становище порівняно з сином ОСОБА_3

Прожитковий мінімум на доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є найвищим з поміж усіх членів сімї позивача та складає 1860,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сімейний стан позивача дійсно змінився, оскільки у нього народилась друга дитина та, відповідно, виникли зобовязання щодо її утримання, право на утримання має й матір дитини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на момент ухвалення рішення суду ці обставини не мають вкрай суттєвого значення, оскільки фактично не впливають на можливість відповідача сплачувати аліменти в раніше визначеному розмірі. Про це свідчить й те, що за твердженням позивача він не має жодної заборгованості з аліментних платежів на час розгляду справи.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У відповідності до вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 лютого 2018 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 червня 2018 року.

Головуючий

Судді: