Дата документу 03.12.2018 Справа № 330/646/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 330/646/18Головуючий у 1-й інстанції Куценко О.О. Повний текст рішення складено 07.09.2018 року
Пр. № 22-ц/807/1119/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила змінити розмір стягуваних з відповідача на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначених рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 31 березня 2011 року, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 10000,00 грн., щомісячно до повноліття дитини.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 31 березня 2011 року на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідача було стягнуто аліменти в розмірі 500,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. Зазначала, що наразі значно покращилось матеріальне становище відповідача, який на цей час працює директором ПП «Будмаркет Бердянськ». Крім того, останній продовжує самостійно займатись підприємницькою діяльністю, як фізична особа та придбав у власність два автомобілі. Також зазначала, що відповідач відпочиває на курортах України та за кордоном.

Ухвалою суду першої інстанції провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача відкрито (т.с. 1 а.с. 33).

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2018 року (т.с. 1 а.с. 224-229) позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, визначений рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 31 березня 2011 року по справі №2-189/11, та стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3500,00 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до 12 листопада 2019 року, тобто до повноліття дитини ОСОБА_4

Виконавчий лист № 2-189/2011, виданий відповідно до рішення Якимівського суду Запорізької області від 31 березня 2011 року вважати таким, що втратив чинність з дня набранням цим рішенням суду законної сили.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 просила (т.с. 1 а.с. 235-236) рішення суду першої змінити в частині часу, з якого стягується новий розмір аліментів, стягнувши новий розмір аліментів з дня подачі позову 30.04.2018 року, судові витрати покласти на відповідача.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (т.с. 1 а.с. 239).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 08 листопада 2018 року (т.с. 1 а.с. 240), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (т.с. 2 а.с. 8).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_3 скористався своїм правом та в установлений апеляційним судом строк поштою подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (т.с. 2 а.с. 3-6).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 і лише в оскаржуємій його частині - в частині часу, з якого стягується новий розмір аліментів.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов позивача у цій справі, керувався ст. ст. 141, 150, 180-183, 184, 192 СК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 263, 265, 274, 277, 279, 282- 283 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Так, суд першої інстанції правильно вважав, що наявні підстави для зміни розміру аліментів, раніше встановлених судом, та що ОСОБА_2 має право на стягнення з ОСОБА_3 нового розміру аліментів на дитину щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи саме з дня набрання цим рішенням суду законної сили.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині - таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Оскільки, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в оскаржуємій частині, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України, та лише відображають позицію позивача у цій справі, яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб… у спосіб, визначений законом …(ст. 5 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України, тобто в межах заявлених у цій справі позовних вимог позивача ОСОБА_2, за змістом яких остання не просила стягувати змінені аліменти з відповідача на дитину з дати подачі нею позову до суду - 30.04.2018 року (т.с. 1 а.с. 1-4).

Помилковими є доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції мав стягнути новий змінений розмір аліментів з відповідача з дати подачі позову позивачем у цій справі - 30.04.2018 року.

Оскільки, «присудження аліментів» (ст. 191 СК України) та «зміна розміру раніше присуджених аліментів» (ст. 192 СК України) на дитину не є тотожними поняттями.

Саме присудження аліментів на дитину, а не їх зміна, має здійснюватись судом за рішенням суду з дати подачі позову позивачем до суду.

Ст. 192 СК України в новій редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі в оскаржуємій частині, не містить взагалі будь-якої вказівки про те, з якої саме дати (дня) слід стягувати змінений розмір аліментів на дитину.

П. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» містить відповідне роз'яснення у цій частині. Даний пункт даної постанови даного суду був чинним на час ухвалення рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі та є чинним на час перегляду останнього апеляційним судом, а тому підлягав та підлягає застосуванню загальними судами. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Крім того, при стягненні нового розміру аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини саме з дня набрання рішенням суду законної сили у цій справі не порушуються права дитини та позивача, як одержувача аліментів, і забезпечуються права відповідача, як платника аліментів.

Безпідставними в обґрунтування саме дати, з якої потрібно стягувати, змінений розмір аліментів, є посилання позивача ОСОБА_2 в її вищезазначеній апеляційній скарзі на Конституцію, Конвенцію, рішення ЄСПЛ тощо.

Також постанова Верховного суду України у справі № 489/4826/16-ц від 04.07.2018 року в іншій цивільній справі за участю інших сторін з приводу іншого спору, на яку посилається позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі у цій справі, не має преюдиційного значення для цієї справи.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_2

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема позивачем ОСОБА_2 апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті в оскаржуємій частині.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 у цій справі не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат сторін, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі або ж його зміни.

Також в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу ОСОБА_2 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім того, встановлено, що позивач ОСОБА_2 в силу вимог закону була звільнена від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2018 року у цій справі в оскаржуємій частині залишити без змін.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 03.12.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.