Провадження № 2/161/923/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Представник ПАТ «БМ Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором № 4/12/040108 від 04.01.2008 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що 04.01.2008 року між ТзОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 4/12/040108, згідно з яким останній отримав грошові кошти в розмірі 93 698,21 доларів строком до 03.01.2018 року на поточні потреби із змінною відсотковою ставкою. В забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, між ТзОВ «БМ Банк» та ОСОБА_5 був укладений договір поруки №4/12/040108 від 04.01.2008 року. У звязку з тим, що відповідач ОСОБА_4 свої зобовязання, щодо погашення кредитної заборгованості належним чином не виконав, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.02.2013 року вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі - 895 055 грн. 10 коп. за кредитним договором №4/12/040108 від 04 січня 2008 року, в тому числі: строкову заборгованість за кредитом - 633443,49 грн.; прострочену заборгованість за кредитом - 108370,85 грн.; прострочену заборгованість за процентами - 122066,94 грн., строкову заборгованість за процентами - 12624,86 грн., пеню на суму не сплачених процентів та несвоєчасно сплаченого кредиту - 18548,96 грн. Вказує, що на даний час рішення суду не виконано, а тому з відповідачів, солідарно, в користь банку, підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором №4/12/040108 від 04 січня 2008 року, а саме: заборгованість по процентах за період з 05.01.2013 по 31.01.2013 в розмірі 1 254 долари США 30 центів; заборгованість по процентах за період з 01.02.2013 по 11.07.2017 в розмірі 75 350 доларів США 92 центи; пеня за несвоєчасно погашені проценти за період з 12.07.2016 по 11.07.2017 в розмірі 128 994 гривні 43 копійки; пеня за несвоєчасно погашений кредит за період з 12.07.2016 по 11.07.2017 в розмірі 558 232 гривні 55 копійок, а також судові витрати повязані зі сплатою судового збору в сумі 40151,53 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 -- ОСОБА_3 в судовому засідання позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивачем змінено строк виконання зобов'язань за кредитним договором; позивач повторно звернувся до суду з позовом про той самий предмет і з тих самих підстав, останній має право лише на отримання трьох процентів річних від простроченої суми боргу, згідно зі статтею 625 ЦК України. Такого висновку дійшов і ВС у своїй постанові від 14.02.2018 року у справі № 564/2199/15-ц. У зв'язку із наведеним, просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не подавали.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача ОСОБА_4 та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 04.01.2008 року між ТзОВ «БМ Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 4/12/040108, згідно з яким останній отримав грошові кошти в розмірі 100 000 доларів США під 14 % річних строком до 03.01.2018 року на поточні потереби (а.с. 25-27).

30.12.2009 року та 21.02.2011 року між сторонами укладено додатковий договір №1 та №2 до кредитного договору, відповідно до якого кредитний договір викладено в новій редакції. Згідно нової редакції кредитного договору ОСОБА_4 отримав грошові кошти в сумі 92 932,96 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі визначеному Додатком №1 до договору строком до 03.01.2018 року (а.с. 5-7, 17-19).

Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язувався повернути кредит рівними частинами згідно графіку та щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом.

Частина 1 кредитного договору в редакції від 21.02.2011 року передбачала, що за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) порядку та розмірах, визначених цим договором. При нарахуванні та платі процентів за користування кредитом розраховуються банком на основі змінної процентної ставки (а.с. 5-7).

Згідно п. 8.1. кредитного договору, при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожний день прострочення платежу (а.с. 29).

Відповідно до п. 9.3. кредитного договору банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, штрафних санкцій та інших платежів, що передбачені даним договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору, а позичальник зобов'язаний на першу вимогу повернути банку суму заборгованості за кредитом, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані банку (а.с. 29).

В забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_5 укладений договір поруки № 4/12/040408 від 04.01.2008 року (а.с. 33) з додатковими угодами, згідно якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за зобов'язаннями боржника, що випливають з кредитного договору, укладеного між сторонами, за яким останній зобов'язаний до 03.01.2018 року повернути кредит у розмірі 92 932,96 доларів США, сплатити проценти згідно додатку №1, комісію, штрафні санкції у випадках, передбаченим кредитним договором (а.с. 32).

Згідно п. 1 договору поруки у новій редакції від 21.01.2011 року ОСОБА_5 відповідає перед позивачем за виконання обов'язків за кредитною угодою в тому ж розмірі, що боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 40).

Відповідно до п. 5.1.1. вищевказаного кредитного договору, позичальник повинен своєчасно виконувати всі умови договору та взяті на себе зобовязання.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання.

Судом встановлено, що у вказаний п.п. 3.4., 3.5. кредитного договору строк, ОСОБА_4 свого боргу не повернув, що згідно умов кредитного (п. 9.3.) надає Банку право вимагати дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплаті процентів, комісій та штрафних санкцій, що передбачені даним договором, а також відшкодування збитків завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Враховуючи вищевикладене, представник ПАТ «БМ Банк» звернувся до суду, і рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.02.2013 року вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі - 895 055 грн. 10 коп. за кредитним договором №4/12/040108 від 04 січня 2008 року, в тому числі: строкову заборгованість за кредитом - 633443,49 грн.; прострочену заборгованість за кредитом - 108370,85 грн.; прострочену заборгованість за процентами - 122066,94 грн., строкову заборгованість за процентами - 12624,86 грн., пеню на суму не сплачених процентів та несвоєчасно сплаченого кредиту - 18548,96 грн.

У судовому засіданні встановлено, що виконавчі листи видані на підставі вищевказаного рішення, були предявленні для примусового виконання. Також встановлено, що станом на 01 лютого 2018 року з боржника ОСОБА_5, згідно виконавчого провадження №37473031 за постановою про звернення стягнення на заробітну плату/пенсію боржника від 05.05.2014 року, стягнуто борг на користь стягувача ПАТ «БМ Банк» у сумі 28511,94 грн. Розрахунком кредитної заборгованості за період з 05.01.2013 року по 05.12.2017 року доводиться та обставина, що вищевказані кошти було стягнуто на погашення простроченої заборгованості по процентам. В свою чергу, з копії постанови заступника начальника відділу Луцького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинської області вбачається, що виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_4 було повернуто.

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.02.2013 року не виконано.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є пеня, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З розрахунку суми боргу вбачається, що заборгованість ОСОБА_4 по нарахованих процентах за період з 05.01.2013 по 31.01.2013 складає 1 254 долари США 30 центів; заборгованість по процентах за період з 01.02.2013 по 11.07.2017 - 75 350 доларів США 92 центи; пеня за несвоєчасно погашені проценти за період з 12.07.2016 по 11.07.2017 - 128 994 гривні 43 копійки; пеня за несвоєчасно погашений кредит за період з 12.07.2016 по 11.07.2017 - 558 232 гривні 55 копійок (а.с 43-44).

Відповідно до частини друга статті 192 ЦК України), частини третьої статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України), частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», у ст. 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Із системного аналізу викладених вище положень законодавства вбачається, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просив стягнути заборгованість у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

При цьому, положення ч. 2 ст. 192 ЦК України та ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом. Пеня нараховується і може бути стягнути лише в національній валюті.

Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідачів слід солідарно стягнути на користь позивача встановлену в судовому засіданні суму заборгованості за кредитним договором по процентах за відповідні періоди та пеню за несвоєчасно погашений кредит та за несвоєчасно погашені проценти.

Такий висновок суду ґрунтується, в тому числі, і на правовій позиції ВСУ від 25.05.2016 у справі № 6-157цс16, про те, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Що стосується постанови ВС від 14.02.2018 у справі № 564/2199/15-ц, на яку покликається сторона відповідача, то вона не містить спростування висновку ВСУ від 25.05.2016 у справі № 6-157цс16 щодо застосування відповідної норми права, а саме, щодо права кредитора на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Виходячи з положення підпункту 7 пункту 1 розділі XIII «Перехідні положення» ЦПК України, Верховний Суд у разі, якщо вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах Верховного Суду України, передає справу на розгляд ОСОБА_6 Верховного Суду. Однак, справа № 564/2199/15-ц на розгляд ОСОБА_6 не передавалась. Відтак, покликання сторони відповідача на вказану постанову суд вважає, безпідставним.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки позов підлягає до задоволення, тому судові витрати, понесені позивачем зі сплатою судового збору в сумі 40151,53 грн., слід стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, на підставі ст.ст. 509, 510, 511, 525, 526, 536, 553, 554, 611, 625, 631, 1048, 1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (43001, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_5 (43001, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2), в користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» заборгованість за Кредитним договором №4/12/040108 від 04 січня 2008 року, а саме:

-заборгованість по процентах за період з 05.01.2013 по 31.01.2013 в розмірі 1 254 (одна тисяча двісті пятдесят чотири) долари США 30 центів;

-заборгованість по процентах за період з 01.02.2013 по 11.07.2017 в розмірі 75 350 (сімдесят пять тисяч триста пятдесят) доларів США 92 центи;

-пеню за несвоєчасно погашені проценти за період з 12.07.2016 по 11.07.2017 в розмірі 128 994 (сто двадцять вісім тисяч девятсот девяносто чотири) гривні 43 копійки;

-пеню за несвоєчасно погашений кредит за період з 12.07.2016 по 11.07.2017 в розмірі 558 232 (пятсот пятдесят вісім тисяч двісті тридцять дві) гривні 55 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» по 20 075 (двадцять тисяч сімдесят пять) гривень 76 копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21.06.2018.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій