Справа № 202/1039/18
Провадження № 2/202/1138/2018
25 червня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-
В березні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення коштівта просила суд постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на її користь інфляційні нарахування в розмірі 34 488,10 грн., три відсотки річних в розмірі 5182,76 грн. та судові витрати по справі.
В обґрунтування заявлених вимог вказувала на те, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.05.2009 року по справі №2-1301/2009 з відповідача стягнено на її користь 20 230 грн. Рішення не оскаржувалося і набрало законної сили 18.05.2009 року. 25.05.2009 року Індустріальним районним судом було видано виконавчий лист. 02.06.2009 року Індустріальний відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа. 30.11.2017 року відповідно до постанови та акту державного виконавця Гусько Вірі Дмитрівні було передано в рахунок суми боргу за виконавчим листом №2-1301 від 25.05.2009 року майнові права на земельну ділянку, які належали ОСОБА_3. Таким чином, виконання рішення суду відбулося лише 30.11.2017 року. Вказала, що наявність судового рішення про задоволення вимог щодо стягнення коштів, яке не виконано боржником, а також наявність відкритого виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду не припиняє зобовязальних правовідносин, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Тому вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.
Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи, викладені в позовній заяві. Просила розглянути справу з ухваленням заочного рішення.
У судове засідання відповідач не з'явився. Про дату, час, місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Відзив на позов не надав. Клопотань з приводу участі у розгляді справи суду не надано.
Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Суд, заслухавши представника позивача, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, доходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.
При розгляді справи встановлено, що між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04 листопада 2008 року в простій письмовій формі. Згідно з умовами даного договору продавець має намір передати земельну ділянку у власність покупцю, а покупець має намір прийняти земельну ділянку, загальною площею 0,06 га., Садового Товариства «Весна» за № 1-14, що знаходиться на вул. Зарічній, Садового Товариства «Весна» на території Ювілейної селищної Ради. Основний договір купівлі-продажу мав бути укладений до 31.12.2008 року.
Згідно з розпискою від 04 листопада 2008 року відповідач ОСОБА_3 отримав грошову суму у розмірі 3 000 доларів США, що еквівалентно 18 000 грн. Крім зазначеної суми відповідач отримав 2 000 грн. на приватизацію земельної ділянки.
За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Актом головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 30 листопада 2017 року здійснена передача стягувачу ОСОБА_2 земельної ділянки №1-14, площею 0,06 га., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Зарічна, с/т « Весна», що належить ОСОБА_3. Акт є підставою для звернення до відповідних органів з метою реєстрації (оформлення) права власності на майно.
Оскільки рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська виконано лише 30.11.2017 року, позивачка просила суд стягнути із відповідача інфляційні збитки з червня 2009 року по листопад 2017 року в розмірі 34 488,10 грн. та три відсотки річних від суми боргу за період з 18.05.2009 року (з дня набрання рішення суду законної сили) по 30.11.2017 року ( дата виконання рішення суду ) за 3119 днів в розмірі 5182,76 грн., згідно з наведеним нею розрахунком (а.с.11-15).
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконується боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, про що йдеться у правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 р., справа №6-1206 цс15.
Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Неналежно проведене виконання не припиняє зобов'язання, а лише тягне за собою покладення на боржника нових обов'язків, які становлять міри цивільно-правової відповідальності (відшкодування збитків, стягнення неустойки тощо).
Положення ст. 625 ЦК України регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.
За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12).
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає, тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.
Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Так, при вирішенні питання про стягнення з відповідача трьох відсотків річних від суми боргу, суд виходить з того, що під час примусового виконання рішення суду, яким з відповідача на користь позивача було стягнуто грошові кошти у розмірі 20 000 грн., ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості було передано земельну ділянку вартістю 35 000 грн. А тому, із врахуванням того факту, що різниця між сумою стягнутих судовим рішенням коштів та вартістю земельної ділянки становить 15 000 грн., а позивачем заявлено вимогу про стягнення трьох відсотків річних у розмірі 5 182 грн. 76 коп., з метою дотримання принципу розумності та справедливості, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у цій частині, оскільки розмір суми заявлених збитків менше різниці суми стягнутих судових рішенням коштів та вартості, переданого ОСОБА_2 від ОСОБА_3, а таке стягнення призведе до надмірних матеріальних втрат відповідача
Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до попереднього договору купівлі-продажу кошти відповідачу були передані в доларах США, що підтверджується розпискою, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.
Керуючись: ст. ст. 11,15,16,509, 625 ЦК України, ст.ст. 4,13,141,259,263-265,208-282 ЦПК України, -
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення ( виклику ) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 03.07.2018 року.
Суддя: Л.П. Слюсар