Справа № 570/2536/18
Номер провадження 2/570/1149/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача - адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган Опіки та піклування Рівненського міськвиконкому про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2, покликаючись на неналежне виконання відповідачем ОСОБА_4 своїх батьківських обов'язків, у поданій до суду 04.06.2018 р. позовній заяві, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їх доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування позову вказує, що рішенням Рівненського міського суду від 21.06.2010 р. стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі ? частини заробітної плати в місяць. Рішенням Рівненського міського суду від 20.07.2011 р. між ним та відповідачем розірвано шлюб, неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати з матір'ю.

Після досягнення донькою одного року, відповідач пішов із сім'ї, у зв'язку з цим вона звернулася до суду із заявою про стягнення аліментів, бо залишилася без засобів на існування. У той час їй допомагала матеріально мати.

З того часу і дотепер відповідач не приймає ніякої участі в утриманні та вихованні доньки.

За останні сім років відповідач жодного разу не прийшов до дитини. Дочка знає батька лише по фотографіях. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. З грудня 2013 року відповідач не сплачує аліменти, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 44348 грн. 46 коп. Вважає, що позбавлення батьківських прав необхідно здійснити для захисту прав та інтересів дитини.

В 2017 році відповідач не дав згоду на поїздку дочки з танцювальним ансамблем за межі України. Знайти відповідача вона може, їй відомо, що останнє відоме місце реєстрації проживання відповідача АДРЕСА_1. Відповідач знятий з реєстрації в 2013 році у зв'язку з переїздом в м.Здолбунів, однак там не зареєстрований.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, не заперечили проти заочного розгляду справи. Крім того, позивач пояснила, що відповідач останній раз бачив доньку в 2012 році під час випадкової зустрічі в м.Рівне, де розповів, що їздив на заробітки за кордон і продав хату за борги.

Відповідач ОСОБА_4 у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки згідно з відповіддю органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи до суду надійшла інформація, що відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, був зареєстрований АДРЕСА_1 та знятий з реєстраційного обліку 05.11.2013 р. в м.Здолбунів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Відповідач до суду не з'явився жодного разу. Судом неодноразово вживалися заходи щодо його повідомлення про місце, час та дату судових засідань, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, зокрема на 01.10.2018 р. з відміткою про отримання 13.09.2018 р. Від відповідача не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі, відзив на позов до суду не подав, тому судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та його представник проти такого вирішення справи не заперечували.

Судом приймається до уваги, що за положеннями статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника третьої особи під час підготовчого засідання, показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, дослідивши докази, надані на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Представник ООП Рівненського міськвиконкому Подкаура О.М. подала до суду письмову заяву від 02.11.2018 р., у якій висновок ООП від 01.11.2018 р. №08-1769 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 підтримала; та просить судове засідання проводити без участі представника ООП.

Суд, вислухавши позивача та її представника, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.4 цього Кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.12, 81 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.05.2007 р., який розірвано рішенням Рівненського міського суду від 20.07.2011 р. Позивач та відповідач є батьками неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження НОМЕР_2 ), на утримання якої згідно рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 27.08.2010 р. з відповідача стягнуто на користь позивача ОСОБА_2 на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.04.2010 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки-розрахунку в.о. начальника Рівненського РВ ДВС у Рівненській області ОСОБА_5 заборгованість по аліментах за виконавчим листом №2-6120/10, виданого 21.06.2010 р. Рівненським міським судом станом на 13.11.2017 р. складає 44348, 46 грн. Згідно довідки - розрахунку №29745 від 29.10.2018 р., виданої головним держаним виконавцем Рівненського районного відділу ДВС у Рівненській області заборгованість по аліментах станом на 01.10.2018 р. становить 63941,09 грн. З грудня 2013 року відповідачем не сплачується аліментів взагалі.

В судовому засіданні позивач пояснила, що вони із неповнолітньою донькою ОСОБА_5 проживають і зареєстровані разом у м.Рівне за адресою: АДРЕСА_2, що відповідає даним адресної картки м.Рівне.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-1769 від 01.11.2018 р. доцільно позбавити відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ч.11 ст.18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Ст.9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України).

Ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року таке ухилення має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Враховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результату доля дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав, не дасть дитині полегшення. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов'язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо, зокрема позбавлення батьківських прав, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Тобто висновок органу опіки і піклування в будь-якому разі не повинен носити формальний і однобічний характер, оскільки вирішуються питання про права та обов'язки батька і дитини.

Позивачем доведено обставини стосовно свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, уваги дитині не приділяє протягом останніх семи років. Жодних активних дій на підтвердження своїх намірів приймати участь в житті дитини відповідач не вчинив, активна дієва позиція у відповідача відсутня, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_7 - матері позивача та ОСОБА_6 - брата позивача.

Суд дійшов висновку про те, що з 2011 року відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо неповнолітньої доньки: не цікавиться її життям, навчанням, розвитком та здоров'ям, не надає матеріального утримання. Дитина з цього часу виховується матір'ю самостійно, яка піклується про її здоров'я та навчання. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, свідомо нехтує ними, що підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.

Оцiнюючи дослiдженi по справi доказi в їх сукупностi, суд вважає, що ОСОБА_4 вiдповiдно до вимог ст.164 Сiмейного кодексу України, повинен бути позбавлений батькiвських прав щодо малолітньої дитини, оскiльки судом встановлено, що він, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, свідомо ухиляється від їх виконання. У зв'язку з цим позбавлення батьківських прав відносно його малолітньої дитини призведе до позитивного результату у її долі, забезпечить захист її прав та інтересів.

Слід зазначити, що факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, та існуюча заборгованість по їх несплаті не свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по утриманню дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батьків до надання дитині належного утримання.

Також слід звернути увагу відповідача, що відповідно ст.169 СК України, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення.

Розглядаючи такі справи, суди зобов'язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити.

За змістом ч.4 ст.169 СК України поновлення в батьківських правах можливе лише за умови, що батьки істотно змінили в кращий бік поведінку, спосіб життя і (або) ставлення до виховання дитини. Зміни в способі життя батьків, їхнє ставлення до дитини не можуть відбутися швидко, для цього необхідний значний період часу. При цьому, недостатньо одних намірів батьків змінити свою поведінку, необхідно, щоб їх спосіб життя дійсно змінився настільки, що ніяких небезпек і загроз життю і здоров'ю дитини більше не буде, а батьки в змозі належним чином виховувати дитину і захищати її права і інтереси. Поновлення батьківських прав і повернення дитини батькам допускається тільки в тому випадку, якщо це відповідає інтересам дитини. Якщо поновлення в батьківських правах суперечить інтересам дитини, то суд має право з урахуванням думки дитини відмовити в задоволенні позову батьків про поновлення в батьківських правах. Суд зобов'язаний з'ясувати думку дитини з приводу можливості поновлення батьківських прав і повернення її батькам. Причому мотиви незгоди дитини на поновлення в батьківських правах значення не мають. Але при цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст.171 СК України).

Отже, за наявності підстав у майбутньому, відповідач має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган Опіки та піклуання Рівненського міськвиконкому про позбавлення батьківських прав - задоволити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 і.п.н. НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_4, останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_1 знятий з реєстраційного обліку 05.11.2013 р.

Третя особа Орган опіки та піклування Рівненського міськвиконкому, вул.Соборна, 12А, м.Рівне, .

Повне судове рішення складено 28.11.2018 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.