Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 367/6919/18
Номер провадження 22-ц/824/2967/2018
Головуючий у суді першої інстанції С.І. Оладько
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
28 листопада 2018 року місто Київ

Номер справи 367/6919/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Горак Ю.М.

сторони:

позивач Приватне підприємство «Нерухомість Ірпеня»

відповідач ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Приватного підприємства «Нерухомість Ірпеня», подану представником Накутною Софією Олександрівною

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 03 жовтня 2018 року, постановлену у складі судді Оладько С.І. в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ПП «Нерухомість Ірпеня» до пред'явлення позову до суду, у порядку ч.2 ст.149 ЦПК України, подало до Ірпінського міського суду Київської області заяву про забезпечення позову ПП «Нерухомість Ірпеня» до ОСОБА_4 про розірвання договорів про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), знесення самочинно збудованих об'єктів та повернення земельних ділянок власнику, шляхом накладення арешту на об'єкти незавершеного будівництва реєстраційні номери об'єктів нерухомого майна: 109, 109, 109, 109, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_4 та заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартир та нежитлових приміщень згідно попередніх договорів купівлі-продажу у будинках, що будуються на цих земельних ділянках, а також заборони проводити будь-які будівельні роботи на земельних ділянках кадастрові номери НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 до моменту отримання дозволів на виконання будівельних робіт, які надані Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради, у встановленому діючим законодавством порядку. В обґрунтування зазначено, що власником земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 є ПП «Нерухомість Ірпеня». Власником об'єктів незавершеного будівництва нерухомого майна реєстраційні номери 109, 109, 109, 109, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та розташовані на земельних ділянках з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 є ОСОБА_4 на підставі укладених з ПП «Нерухомість Ірпеня» 07.07.2016 року договорів про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій). Вказані договори за своєю правовою природою є оплатними договорами і сторони, підписуючи спірні договори суперфіцію, достовірно розуміли, що за використання земельних ділянок під забудову ОСОБА_4 зобов'язаний сплатити ПП «Нерухомість Ірпеня» погоджену спільно плату (вартість). Відповідач розпочав будівництво багатоповерхових житлових будинків на спірних земельних ділянках у липні 2016 року. У грудні 2016 року та у серпні 2017 року відповідач зареєстрував за собою право власності на об'єкти незавершеного будівництва, що знаходяться на спірних земельних ділянках. За домовленість сторін ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання передати у власність позивача майнові права на квартири та приміщення у будинках, що будуються на спірних земельних ділянках, загальною площею 5 327,2 кв.м. Однак, після спливу двох років використання спірних земельних ділянок відповідач всупереч п.4.1. спірних договорів відмовився підписати додаток до договору, за яким передати у якості оплати за використання земельних ділянок право власності на майнові права на квартири та приміщення будинків, які будуються на спірних ділянках. З урахування того, що предметом спору є спірні земельні ділянки і позивачем буде пред'явлена вимога про повернення земельних ділянок, знесення самочинного будівництва, скасування рішень про реєстрацію права власності на об'єкти незавершеного будівництва, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що відповідач відчужить об'єкти незавершеного будівництва на користь третіх осіб, що у подальшому збільшить строки відновлення порушених прав позивача, а також відповідач збільшить об'єми самочинно збудованих будинків, що утруднить чи зробить неможливим у подальшому виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки позивач понесе великі витрати на знесення самочинно збудованих об'єктів. Задоволення вимоги про заборону укладати попередні договори купівлі - продажу квартир у самочинних будівництвах не дасть можливості порушувати відповідачу інтереси третіх осіб, які мають надію в подальшому жити в квартирах, що будуються на земельних ділянках, які позивач намагається повернути собі.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 03 жовтня 2018 року до набрання законної сили рішенням суду по справі за позовом ПП «Нерухомість Ірпеня» до ОСОБА_4 про розірвання договорів про право користування чужою земельною ділянкою, знесення самочинно збудованих об'єктів, повернення земельних ділянок, накладено арешт на об'єкти незавершеного будівництва реєстраційні номери об'єктів нерухомого майна: 109, 109, 109, 109, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_4, заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартир та нежитлових приміщень згідно попередніх договорів купівлі-продажу у зазначених об'єктах незавершеного будівництва. Заборонено проводити будь-які будівельні роботи на земельних ділянках з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та власником яких є ПП «Нерухомість Ірпеня».

Не погоджуючись з ухвалою суду ПП «Нерухомість Ірпеня» через свого представника Накутну С.О. подало апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу суду про забезпечення позову шляхом внесення інформації про дату народження боржника - фізичної особи ОСОБА_4 В обґрунтування зазначено, що дана ухвала суду є виконавчим документом, а тому вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа встановленим законом. Проте, зазначаючи відомості стосовно боржника - фізичної особи, суд першої інстанції не вказав дані стосовно дати його народження, не зважаючи на те, що такі відомості були зазначені заявником у заяві про забезпечення позову, у зв'язку із чим 08.10.2018 року ухвалу суду було повернуто підприємству державним виконавцем без прийняття до виконання.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про відмову у забезпеченні позову, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали, порушення судом норм процесуального права, не встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення питання про забезпечення позову.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги роз'яснення викладені у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову». Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд не переконався чи між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Суд не взяв до уваги, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд першої інстанції не взяв до уваги, що накладення арешту на об'єкти незавершеного будівництва та заборона проведення подальших будівельних робіт спричинить простій машино - механізмів, підрядників та субпідрядників, оплату праці працівників. Неможливість вчасно виконати певні види робіт та провести розрахунки по ним, в результаті чого виникнуть штрафні санкції, тощо, що однозначно завдасть шкоди діяльності відповідача. Зазначив, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися відповідно до їх мети з урахуванням безпосереднього зв'язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову, чого суд при постановленні ухвали про забезпечення позову не врахував.

Представник ПП «Нерухомість Ірпеня» Ростолопа Є.Г. у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримала подану ПП «Нерухомість Ірпеня» апеляційну скаргу, просила задовольнити її з викладених у скарзі підстав. Проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечувала, посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4

Представник відповідача ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу подану відповідачем, просив задовольнити її з викладених підстав. Проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував, посилаючись на відсутність підстав для забезпечення позову, виходячи з предмету та підстав заявлених у позові вимог.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПП «Нерухомість Ірпеня» не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином обґрунтовано необхідність вжиття судом вказаного ним виду забезпечення позову, наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів. Суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний спосіб, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову; наскільки він є співмірним з позовними вимогами, та яким чином такий спосіб фактично реалізує мету його вжиття.

Забезпечення позову - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів учасників справи чи інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно ч.4 ст.152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред'явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 2 ст.151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Висновки суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для забезпечення позову, не відповідають вищенаведеним вимогам закону та відповідним роз'ясненням.

Як вбачається із матеріалів справи, ПП «Нерухомість Ірпеня» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову до пред'явлення до суду позову до ОСОБА_4 про розірвання договорів про право користування чужою земельною ділянкою для забудови щодо земельних ділянок кадастрові номери НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, знесення самочинно збудованих об'єктів та повернення земельних ділянок власнику ПП «Нерухомість Ірпеня».

Згідно інформаційної довідки, сформованої 01.10.2018, власником об'єктів незавершеного будівництва нерухомого майна реєстраційні номери 109, 109, 109, 109, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 Зазначені об'єкти нерухомості знаходяться на земельних ділянках з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, власником яких є ПП «Нерухомість Ірпеня» (ідентифікаційний код юридичної особи 39847496).

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем здійснюються недобросовісні дії щодо відчуження зазначених об'єктів незавершеного будівництва на користь третіх осіб.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд не навів причин з яких вбачав необхідним застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на об'єкти незавершеного будівництва та заборони вчиняти будь - які дії щодо відчуження квартир та нежитлових приміщень згідно попередніх договорів купівлі-продажу у зазначених об'єктах незавершеного будівництва та проводити будь-які будівельні роботи на земельних ділянках з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, власником яких є ПП «Нерухомість Ірпеня».

Застосувавши такі заходи забезпечення позову, суд не врахував, що забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Позивачем не надано у розпорядження суду таких доказів.

Суд також не взяв до уваги ту обставину, що обрані позивачем заходи забезпечення позову прямо порушують права відповідача, оскільки спірні об'єкти незавершеного будівництва вже майже збудовані та застосування судом заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту та заборони вчиняти будь - які дії щодо будівництва призведуть до негативних наслідків, а саме понесення відповідачем штрафних санкцій і додаткових витрат за договорами підряду та субпідряду, а також пошкодження недобудованих будівель (враховуючи те, що наступає зима, а в будинках не встановлені вікна, не виконані роботи по утепленню будинків), що призведе до руйнування будівель, майнових втрат відповідача та порушення прав третіх осіб.

Так, ПП «Нерухомість Ірпеня» пред'явило позов до ОСОБА_4, заявило позовні вимоги про розірвання договорів про право користування чужою земельною ділянкою для забудови, знесення самочинно збудованих об'єктів та повернення земельних ділянок власнику. Тобто, заявлені позовні вимоги не потребують забезпечення, оскільки у випадку задоволення позову таке рішення суду без обрання будь-якого виду забезпечення позову буде виконане і будь-яких труднощів у його виконанні існувати не буде. Буде розірвано договори, знесені самочинні будівлі (незалежно від того, на якій стадії будівництва вони знаходяться) та земельні ділянки буде повернуто власнику.

Таким чином, враховуючи предмет позову, колегія суддів вважає необґрунтованими припущення ПП «Нерухомість Ірпеня» що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених відповідачем, на його думку, прав.

Наведені висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви ПП «Нерухомість Ірпеня» про забезпечення позову є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що ПП «Нерухомість Ірпеня» не надано суду будь-яких належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не взяв до уваги права та інтереси відповідача, які можуть бути порушені із застосуванням відповідних заходів, дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову до його пред'явлення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_4 є достатніми для скасування ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, та наявності правових підстав для відмови в задоволенні заяви ПП «Нерухомість Ірпеня» про забезпечення позову. Підстав для задоволення апеляційної скарги ПП «Нерухомість Ірпеня» суд не вбачає та відмовляє у її задоволенні.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з ПП «Нерухомість Ірпеня» на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 352,40 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Нерухомість Ірпеня», подану представником НакутноюСофією Олександрівною, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 03 жовтня 2018 року скасувати.

Приватному підприємству «Нерухомість Ірпеня» відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Стягнути з Приватного підприємства «Нерухомість Ірпеня» на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 352, 40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 03 грудня 2018 року.

Судді:

Л.Д.Поливач

А.М.Стрижеус

О.І.Шкоріна