_________________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 520/9947/17
Провадження № 2/520/1606/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2018 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Огренич І.В.

при секретарі - Бусленко О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, що діє в своїх в інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» про визнання особи такою, що втратив право користування жилим приміщенням (квартирою), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом та просить визнати ОСОБА_3, таким, що втратив право користування квартирою №23 в будинку №118 по вул.Левітана в м.Одесі, посилаючись на те, що на підставі ордеру від 03 червня 2003 року № 5909 серії КР було видано двохкімнатну квартиру № 23, будинку, 118, по вулиці Левітана, в місті Одеса, житловою площею 28,43 кв.м., яка складається з двох кімнат площею - 17,2 кв.м. та 11,2 кв.м., ванної кімнати (санвузлом) - 2,9 кв.м., туалета - 1,4 кв.м., кухні - 8,2 кв.м., коридора -9,0 кв.м. В зазначеній квартирі зареєстровані чотири особи, а проживають, лише дві особи, а саме, позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 вибув з квартири № 23 по вилиці Левітана №118 у м. Одесі та переїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Через наявність реєстрації відповідача, який в спірній квартирі не проживає, позивачка позбавлена можливості приватизувати квартиру, що порушує її інтереси, а також інтереси неповнолітньої дитини, а тому з посиланням на частину 2 статті 107 Житлового кодексу Української РСР, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивачки - ОСОБА_4, в судове засідання не зявився надав заяву в який просив суд розглянути цивільну справу за його відсутністю, підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, до суду надав відзив від 31.01.2018 року, в якому зазначав, що позов ОСОБА_1 є безпідставним та надуманим, він заперечує свій факт відсутності більше ніж 6 місяців у квартирі №23 у будинку №118 по вилиці Левітана у м. Одесі та на підтвердження надає свій закордонний паспорт згідно якого він дійсно виїжджав до Російської Федерації, але не знаходився за межами України більше ніж 6 місяців. Також зазначає, що через перебування батьків у безпорадному стані, відповідач вимушений був перевести свою пенсію у 2015 році до Російської Федерації та звільнитись з роботи з метою догляду за батьками. У 2016 році помер його батько, ОСОБА_5 та зараз у Російський Федерації проживає мати - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка потребує догляду. Відповідач зазначив, що постійним його місцем проживання є квартира №23 у будинку №118 по вилиці Левітана у м. Одесі, а адреса вул. Радищева, 72, село Руський Камешкір, Камешкірський район, Пензенської області Російська Федерація, 442450 є тимчасовою, до відзиву було додано копію довідки про укладання шлюбу між батьками, копію виписки з медичної карти, копію паспорту матері, копію свідоцтва про його народження, оригінал довідки про відсутність реєстрації на території Російської Федерації, копію свідоцтво про право власності на будинок, тощо.

Представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не зявився. повідомлявся належним чином, надав до суду заяву згідно якої, просив слухати справу без їх участі.

Представник КП «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» до судового засідання не зявився, повідомлявся належним чином, надав до суду заяву згідно якої, просив слухати справу без їх участі.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 23 лютого 1997 року між ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище - Андрушко) Н.С. та ОСОБА_3 було укладено шлюб.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3

На підставі ордеру від 03 червня 2003 року № 5909 серії КР їх сім`ї було видано двохкімнатну квартиру № 23, будинку, 118, по вулиці Левітана, в місті Одеса, житловою площею 28,43 кв.м., яка складається з двох кімнат площею - 17,2 кв.м. та 11,2 кв.м.

29 березня 2005 року Київським районним судом м. Одеси було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання двох малолітніх дітей .

01 листопада 2010 року Київський районний суд м. Одеси по цивільній справі №2-6873/10 було винесено рішення про розірвання шлюбу.

Після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з дітьми залишилися проживати у квартирі №23 будинок № 118 по вилиці Левітана у м. Одесі.

30 жовтня 2013 року позивачка змінила своє шлюбне прізвище з «Малишевої» на «Андрушко» (свідоцтво про зміну імені від 30.10.2013 року, актовий запис №93).

Згідно довідки про склад сім`ї в спірній квартирі зареєстровані чотири особи, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7

Зазначена квартира не приватизована та перебуває у комунальній власності, а тому для виниклих правовідносин потрібно застосовувати норми Житлового кодексу Української РСР Кодексу.

Доводи відповідача ОСОБА_3, що він у спірній квартирі не проживає, судом не приймаються до уваги, оскільки суперечать матеріалам справи, а саме: ухвалі Пензинського обласного суду від 13.05.2016 року, в якій судом встановлено, що відповідач дійсно виїхав на місце проживання до іншої держави, а тому допустив виконання рішення на території Російської Федерації, постанові про відкриття виконавчого провадження від 22.06.2016 року на території Російський Федерації, договору піднайму спірного жилого приміщення від 18.06.2017 року, відповідь на адвокатський запит від 20.02.2018 року ТОВ «Інфокс», згідно якого вбачається, що особовий рахунок переоформлений на імя позивачки, відповідь на адвокатський запит від 26.02.2018 року КП «Теплопостачання міста Одеси», згідно якого вбачається, що особовий рахунок переоформлений на імя позивачки.

Крім того, на ухвали Київського райсуду м.Одеси надійшла відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 03.11.2017 року за № 21251/03 з додатками на 9 арк., а саме супровідний лист за вих.. № 9743/03 від 23.09.2015 року о передачі пенсійної справи до управління Федеральної служби безпеки Російської Федерації по Пензенській області, атестат про зняття з обліку у звязку із виїздом на постійне місце проживання за кордон від 21.09.2015 року № 65, поштове повідомлення про вручення за формою N07 щодо направлення пенсійної справи та його вручення адресату 05.10.2015 року, супровідний лист на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.09.2015 року за № 41753/02-32, супровідний лист щодо повернення виконавчих документів за № 10703/03 від 21.10.2015 року, супровідний лист № 9888/03 від 21.09.2015 року, лист запит Пенсійного фонду Російської Федерації за №11-21/6853 від 31.08.2015 року щодо направлення пенсійної справи у звязку зі зверненням ОСОБА_3, заяву ОСОБА_3 на імя начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 08.09.2015 року, а також відповідь Адміністрації Державної прикордонної служби України Головного центру обробки спеціальної інформації за вих. № 0.184-22493/0/15-18 від 31.05.2018 року в якій зазначені дати та час перетинання ОСОБА_3 державного кордону України: 02.08.2015 року виїзд - 30.01.2016 року вїзд, 15.05.2016 року виїзд - 04.06.2016 року вїзд, 21.08.2016 року виїзд - 14.12.2016 року вїзд, 28.12.2016 року виїзд - 21.01.2017 року вїзд, 05.05.2017 року виїзд - 13.05.2017 року вїзд, 21.06.2017 виїзд -20.12.17 року вїзд, 12.01.2018 року виїзд - 29.01.2018 року вїзд , 07.02.2018 року виїзд - 14.03.2018 року вїзд, 20.03.2018 року виїзд та на час здійснення запиту державний кордон України в напрямок вїзду не перетинав.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування

цим жилим приміщенням з дня вибуття.

В пункті 11 Постанови ПВСУ №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зазначено, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Разом з тим належить враховувати, що згідно п.5 ст.71 ЖК (в редакції Закону від 18 грудня 1991 р. інваліди, влаштовані в будинки-інтернати або інші установи соціальної допомоги, мають право на збереження за ними жилої площі протягом 12 місяців. (Абзац перший пункту 11 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 13 ( v0013700-92 ) від 25.12.92). На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи (члени екіпажів суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, експедицій та інші працівники, діяльність яких пов'язана з постійним пересуванням), у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст.107 ЖК такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у зв'язку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселенні на жилу площу членів сім'ї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання (п.3 постанови Ради Міністрів СРСР від 16 квітня 1988 р. N 477 "Про гарантію житлових прав громадян, тимчасово відсутніх у місці постійного проживання за умовами і характером роботи"). Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР за тимчасової відсутності наймача або членом його сім'ї жиле приміщення зберігається протягом шести місяців.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК УРСР).

Суд проаналізувавши документи та докази, які наявні в матеріалах справи, в тому числі атестат ОСОБА_3 про зняття з обліку у звязку із виїздом на постійне місце проживання за кордон від 21.09.2015 року № 65, лист - запит Пенсійного фонду Російської Федерації за №11-21/6853 від 31.08.2015 року щодо направлення пенсійної справи у звязку зі зверненням ОСОБА_3, заяву ОСОБА_3 на імя начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 08.09.2015 року - згідно яких вбачається та міститься інформація про те, що ОСОБА_3 дійсно змінив місце свого постійного проживання та власноручно зазначав у своїй заяві, що він вибуває на постійне місце проживання до іншої Держави, дійшов до висновку, що відповідач дійсно змінив постійне місце проживання та вибув до іншого населеного пункту, що відповідно до ст. 107 ЖК УРСР є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Окрім того, ОСОБА_3 не доведено, що він займає посаду, діяльність якої пов'язана з постійним пересуванням, для безумовного збереження за собою право користування спірним житловим приміщенням, а посилання позивача на відсутність менш ніж строки передбачені ст. 71, 72 ЖК УРСР не заслуговують на увагу, оскільки позов ОСОБА_1 заявлено з підстав ст. 107 ЖК УРСР, а саме щодо зміни відповідачем постійного місця проживання.

При таких обставинах суд вважає, позовні вимоги ОСОБА_1, що діє в своїх в інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 19, 81, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, що діє в своїх в інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, таким, що втратив право користування квартирою №23 в будинку №118 по вул.Левітана в м.Одесі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Огренич І. В.