Єдиний унікальний номер 6-119-11 Номер провадження 22-ц/4804/197/18
Суддя-доповідач: Никифоряк Л.П
Головуючий у 1 інстанції: Пивоварова Ю.О.
_____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

суддя-доповідач Никифоряк Л.П.

судді Гапонов А.В., Новікова Г.В.

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Бахмут справу що виникла з цивільних правовідносин за поданням відділу Державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у місті Донецьку про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Пролетарського районного суду міста Донецька від 01 листопада 2011 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 12 вересня 2018 року частково відновлено провадження у цивільній справі № 6-119-11 в якій ухвалою Пролетарського районного суду міста Донецька від 01 листопада 2011 року задоволено подання Відділу Державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьк та встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України через невиконання зобов'язання та несплату по примусовому виконанню двох виконавчих листів № 2-2513 від 05 липня 2007 року та № 2-8416 від 29 грудня 2008 року про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ККП «Донецькміськтепломережа» сум заборгованості в розмірі 2209,59 грн. та 2729,84 грн., та виконавчого листа № 2-н-937 від 15 липня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь КП «Керуюча компанія Пролетарського району м. Донецька» суми заборгованості в розмірі 1594,97 грн.

З такою ухвалою ОСОБА_2 не погодилась та в апеляційній скарзі просила ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні подання. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що боржник не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження та не мав можливості приймати участь у здійсненні виконавчих дій. Також судом не враховано, що необхідною умовою для застосування обмеження права користування є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду, про яке позивачці не було відомо. На теперішній час виконати рішення суду щодо сплати заборгованості неможливо, оскільки підприємства стягувачі знаходяться на тимчасово окупованій території, та відсутні документи виконавчого провадження.

Заслухавши доповідача, за відсутності учасників справи повідомлених про дату, час і місце розгляду скарги належним чином, суд апеляційної інстанції переглядаючи справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/ вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Довідкою від 19 квітня 2017 року № 1276 ОСОБА_2 взято на облік як внутрішньо переміщену особу /а.с. 10/.

Ухвалою Пролетарського районного суду м. Донецька від 01 листопада 2011 року задоволено подання Відділу Державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за кордон /а.с. 11/.

Рішенням про відмову в перетинанні державного кордону України від 24 липня 2018 року ОСОБА_2 відмовлено в перетинанні кордону відповідно до ухвали Пролетарського районного суду м. Донецька від 01 листопада 2011 року.

Згідно інформації про виконавче провадження зазначену в ухвалі від 01 листопада 2011 року у Відділу Державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьк знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню двох виконавчих листів № 2-2513 від 05 липня 2007 року та № 2-8416 від 29 грудня 2008 року про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ККП «Донецькміськтепломережа» сум заборгованості в розмірі 2209,59 грн. та 2729,84 грн., та виконавчого листа № 2-н-937 від 15 липня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь КП «Керуюча компанія Пролетарського району м. Донецька» суми заборгованості в розмірі 1594,97 грн. /а.с. 11/.

Суд першої інстанції задовольняючи заяву ВДВС виходив з того, що дії Державного виконавця узгоджувалися із вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції не дотримався норм матеріального права.

Так суд до спірних правовідносин обґрунтовано застосував положення Цивільного процесуального кодексу України та Закону України "Про виконавче провадження" в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин /надалі Закон/.

Відповідно до статті 3771 ЦПК України (старої редакції) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За змістом пункту 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» /надалі Закон/ громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Також у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, передбачено обов'язок державного виконавця звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи до виконання зобов'язань за рішенням /пункт 18 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження"N 606-XIV/.

Отже відповідно до наведених норм тимчасове обмеження у праві виїзду боржника може мати місце за умови підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань та подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника повинно містити обставини які би вказували на ухилення боржника від виконання рішення суду і зобов'язань з погашення визначеної в рішенні заборгованості.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону N 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Разом з тим, із наявних письмових доказів вбачається, що державний виконавець в поданні не навів обставини які би вказували на ухилення боржника від виконання рішення суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що державним виконавцем не підтверджено обставини того, що боржник на момент постановлення ухвали суду вчиняв дії, які би унеможливлювали чи ускладнювали виконання рішення, також відсутні обставини які би вказували на те, що боржник перешкоджав отриманню відомостей щодо належного йому майна чи укривав таке майно та відомості про свої доходи.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню, та саме на державного виконавця покладено обов'язок доведення обставин щодо вжиття заходів направлених на виконання та вчинення боржником дій які би свідчили про його ухилення від виконання зобов'язань.

Отже суд зробив висновок про обґрунтованість подання за відсутності будь-яких доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом.

Крім того, відсутні докази про вжиття державним виконавцем будь-яких заходів щодо встановлення майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Отже стосовно обставин справи державним виконавцем використано передбачене чинним законодавством право щодо вжиття обмеження права виїзду боржника за межі України з порушенням вимог чинного законодавства та не враховано що фактичні обставини у сукупності не свідчать про те, що боржник ухилялася від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують фактичні обставин справи, встановлені судом і дають підстав для висновку про порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду здійсненні з порушенням норм матеріального права, що відповідно до статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Пролетарського районного суду міста Донецька від 01 листопада 2011 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2018 року.

Судді: