Справа № 266/2014/18
Провадження № 2/266/628/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Дяченко Д.О., при секретарі Сологуб Т.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що 31.03.2006 року між банком та спадкодавцем відповідача, ОСОБА_3 Мстиславііною був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит в сумі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Спадкодавець ОСОБА_3 зобов'язалась щомісячно в строки, визначені умовами договору, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, однак своїх зобов'язань перед позивачем не виконав. 14 червня 2016 року ОСОБА_3 померла. Спадкоємцем позичальника є відповідач ОСОБА_2М,, який в добровільному порядку заборгованість не сплачує, в результаті чого станом на 14.06.2016 року утворилась заборгованість за кредитом в загальній сумі 11 044 гривень 17 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом 4000 грн., заборгованості за відсотками 7044 гривень 17 копійок. Оскільки в добровільному порядку відповідач суму заборгованості не сплачує, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом порушених прав. Просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість станом на 14.06.2016 року за кредитним договором № б/н від 31.03.2006 року у розмірі 11 044,17 гривень, а також судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1762,00 гривень.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у пятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив.

Відповідач ОСОБА_2 своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено, 31 березня 2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір шляхом подання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на відкриття рахунку і встановлення кредитного ліміту у розмірі 4500 грн. (а.с.13).

При укладенні цього договору сторони договору керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно пункту 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови), що визначають умови укладеного сторонами договору, ОСОБА_1 видає Клієнту картку, її вид визначається в памятці Клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання картки, вказана в заяві. Зі змісту анкети-заяви, поданої ОСОБА_3 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що їй було видано картку 31 березня 2006 року.

Отже ОСОБА_3, подавши відповідну заяву, підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складають укладений між ним та позивачем договір про надання банківських послуг.

З дослідженого у судовому засіданні розрахунку вбачається, що після укладення договору ОСОБА_3М, користувався кредитними коштами, отриманими ним за договором (а.с.5-12).

Отже, позивач належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_3

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

14 червня 2016 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ №323072 виданий Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 15.06.2016 року. (а.с.22).

З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за договором, укладеним з ОСОБА_3 31 березня 2006 року, вбачається, що станом на день смерті ОСОБА_3 за кредитним договором нараховано заборгованість у розмірі 11 044 грн. 17 коп., з яких: 4000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7044 грн. 17 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом (а.с.5-12).

Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно частини першої статті 608 ЦК України зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобовязанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обовязки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця і таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобовязанням.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3, 4 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Оскільки зі смертю боржника зобовязання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Згідно частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до розяснень, які містяться у пункту 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

14 жовтня 2017 року позивачем була направлена претензія кредитора до Другої Маріупольської державної нотаріальної контори (а.с.27).

06 березня 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» була отримана відповідь від Другої Маріупольської нотаріальної контори за вих. №1796/01-16 від 04 грудня 2017 року, в якій було зазначено, що наявність спадкової справи можливо встановити за даними Спадкового реєстру та запропоновано банку сплатити за перевірку в Спадковому реєстрі. (а.с.27).

22 грудня 2017 року позивачем на адресу Відповідача ОСОБА_2 було направлено лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість ОСОБА_3 по кредитному договору №б/н від 31 березня 2006 року в розмірі 11 044 грн. 17 коп. (а.с.28), однак доказів отримання відповідачем даної вимоги в матеріалах справи немає.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що спадкодавцю за життя належало будь-яке (рухоме, нерухоме) майно чи право на таке майно, що відповідач отримав у спадщину та може за його рахунок задовольнити вимоги позивача, та таких доказів судом не здобуто. Отже, в матеріалах справи відсутні відомості стосовно наявності майна, яке б перейшло у спадщину відповідачу.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відмову у задоволенні позову у звязку з відсутністю спадкового майна після ОСОБА_3 померлої 14 червня 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 25, 526, 530, 608, 610, 611, 625, 634, 1054, 1056-1, 1216, 1218, 1282 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р I Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Маріуполя до Апеляційного суду Донецької області у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 липня 2018 року.

Суддя Д`яченко Д. О.