Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 686/1746/17

провадження № 61-29195св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Держава Україна в особі Управління Державної казначейської служби України в м. Хмельницькому,

представник відповідача - Козак Олександр Павлович,

третя особа на стороні відповідача - територіальне управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області,

представник третьої особи - Вірстюк Дмитро Дмитрович,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Управління Державної казначейської служби України в м. Хмельницькому Хмельницької області на рішення апеляційного суду Хмельницької області у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П'єнти І. В., від 07 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України в м. Хмельницькому про відшкодування шкоди.

Позов мотивований тим, що з 05 січня 1993 року по 30 січня 2009 року він працював на посаді судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області і відповідно до частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» виплаті підлягала надбавка за вислугу років від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Зазначав, що згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», були внесені зміни до частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» щодо визначення розміру надбавки від посадового окладу і у 2008 році виплата надбавки проводилася від розміру посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, проте рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 внесені до статті 44 Закону України «Про статус суддів» зміни визнано неконституційними.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року зобов'язано ТУ Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області перерахувати і виплатити йому надбавку за вислугу років із врахуванням премій за період з 01 січня по 31 грудня 2007 року і за період з 22 травня 2008 року по 30 січня 2009 року та з урахуванням надбавки до посадового окладу за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці за період з січня 2006 року по 30 січня 2009 року. У задоволенні вимог про стягнення надбавки за вислугу років за період з 01 січня по 22 травня 2008 року відмовлено.

Посилаючись на те, що внаслідок неотримання частини заробітної плати за січень - травень 2008 року у розмірі 1074 грн 75 коп. та її знецінення у зв'язку з інфляцією йому завдана шкода, ОСОБА_1 просив відповідно до вимог статті 152 Конституції України та за аналогією закону (стаття 1175 ЦК України) стягнути з Державного бюджету України на його користь на відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, 2 887 грн 85 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що положення статті 1175 ЦК України підлягають застосуванню тільки у випадках, коли нормативно-правовий акт органу державної влади визнається незаконним і скасовується, а у випадках, коли закони чи інші нормативно-правові акти або їх окремі положення визнаються Конституційним Судом України неконституційними та у зв'язку з цим втрачають чинність, вказана норма не підлягає застосуванню. При цьому суд виходив з того, що недоотриманий позивачем розмір заробітної плати та компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, не може вважати збитками у розумінні статті 22 ЦК України і позивачем не представлено, та з матеріалів справи не встановлено, що внаслідок прийняття Верховною Радою України нормативного-правового акту, який у подальшому був визнаний неконституційним, було спричинено матеріальну шкоду у зазначеному ним розмірі.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 07 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України в рахунок відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, 2 886 грн 04 коп.

Частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що законом, який визнаний неконституційним, позивачу було завдано збитків, які полягали у нарахуванні йому заробітної плати у розмірі меншому за той, на який він мав право, а тому збитки ОСОБА_1 полягають не в реальних втратах особи, яких вона зазнала або зазнає, а в тих доходах, які він недоотримав внаслідок порушення його цивільного права, у зв'язку із чим дійшов висновку, що недоплачена заробітна плата у сумі 1074 грн 75 коп. та інфляційне збільшення заборгованості у сумі 1811 грн 29 коп., всього 2886 грн 04 коп. підлягають стягненню на користь позивача.

У вересні 2017 року Управління Державної казначейської служби України в м. Хмельницькому Хмельницької області подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що питання стосовно стягнення недоплаченої заробітної плати за січень-травень 2008 року вже було вирішено Хмельницьким окружним адміністративним судом по суті у справі № 822/667/14 за відповідним позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації у Хмельницькій області, а недоотриманий позивачем розмір заробітної плати та компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати не може вважатися збитками у розумінні статті 22 ЦК України.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди установили, що з 05 січня 1993 року по 30 січня 2009 року ОСОБА_1 працював на посаді судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

12 грудня 2001 року позивачу рішенням кваліфікаційної комісії суддів місцевих та апеляційного судів Хмельницької області присвоєно другий кваліфікаційний клас судді.

У січні - травні 2008 році виплата надбавки ОСОБА_1 проводилася від розміру посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Частиною 1 статті 44 Закону України «Про статус суддів» в редакції від 24 лютого 1994 року визначено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірі при стажі роботи понад 20 років - 30 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи (частина четверта статті 44 цього Закону в редакції від 24 лютого 1994 року).

Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені зміни до частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» щодо визначення розміру надбавки за вислугу років від посадового окладу (замість щомісячного заробітку) з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пунктів 36 - 100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області перерахувати і виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років із врахуванням премій за період з 01 січня по 31 грудня 2007 року і за період з 22 травня 2008 року по 30 січня 2009 року та з урахуванням надбавки до посадового окладу в розмірі 10 % за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці за період з січня 2006 року по 30 січня 2009 року, та компенсацію за несвоєчасну її виплату з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», з врахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1просив стягнути збитки з Державного бюджету України на його користь на відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, у розмірі 2 887 грн 85 коп. за період з 01 січня по 22 травня 2008 року.

Частиною третьою статті 152 Конституції України передбачено, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Як вбачається із суті позовних вимог позивач просить відшкодувати завдану йому шкоду у вигляді недоплаченої суми заробітної плати та компенсації за несвоєчасну виплату цієї заробітної плати.

З огляду на вказане вище у сукупності, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що недоотриманий позивачем розмір заробітної плати та компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, не може вважатися збитками у розумінні статті 22 ЦК України.

З урахуванням наведеного, висновки апеляційного суду про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача збитків у вигляді недоплаченої заробітної плати у сумі 1074 грн 75 коп. та інфляційного збільшення заборгованості у сумі 1811 грн 29 коп., у зв'язку із недоплатою йому за період з січня по травень 2008 року надбавки за вислугу років з урахуванням премії і надбавок,є помилковими.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Державної казначейської служби України в м. Хмельницькому Хмельницької області задовольнити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 07 серпня 2017 року скасувати, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило