Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 712/8159/15-ц

провадження № 61-18221св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство комерційного банку «Правекс Банк»

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 вересня 2016 року у складі судді Колоди Л. Д., додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 листопада 2016 року у складі судді Колоди Л. Д., ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 09 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 30 січня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» укладено кредитний договір № 839-001/07Р, згідно з умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті для своєчасної оплати відповідачем вартості автомобіля у розмірі 10 590,00 доларів США, із сплатою 11,99 % річних, строком до 30 січня 2014 року.

За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, та за закінченням кінцевого терміну користування кредитним коштами, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 04 червня 2015 року заборгованість із сплати тіла кредиту становить 6 913 доларів США.

Крім того, позивач вказав, що позичальник допустив порушення своїх зобов'язань щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом, а тому згідно з розрахунком заборгованості, станом на 04 червня 2015 року за позичальником обліковується заборгованість із сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3 627,35 доларів США.

В зв'язку з порушенням строків, встановлених кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, позичальнику нарахована пеня, розмір якої згідно з розрахунком заборгованості станом на 04 червня 2015 року становить 104 594,49 грн. В зв'язку з порушенням строків, встановлених кредитним договором щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, позичальнику нарахована пеня у розмірі 61 741,68 грн. Загальний розмір пені становить 166 366,17 грн.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд: стягнути на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 540,35 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 913,00 доларів США, а також заборгованість із сплати процентів у розмірі 3 627,35 доларів США та 166 336,17 грн пені, судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Правекс Банк» про визнання кредитного договору та договору застави недійсними.

Зустрічний позов мотивовано тим, що між нею та АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» 30 січня 2007 року було укладено кредитний договір № 839-001/07Р, згідно з умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті для своєчасної оплати відповідачем вартості автомобіля, у розмірі 10 590,00 доларів США із сплатою 11,99 % річних, строком до 30 січня 2014 року.

Згідно з умовами кредитного договору, банк зобов'язався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов'язався здійснювати своєчасне погашення частини кредиту відповідно до графіку, що є невід'ємним додатком до кредитного договору, щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений кредитним договором.

Згідно з пунктом 4.1 кредитного договору, видача кредиту здійснюється шляхом видачі грошових коштів із каси банку після укладання договору застави і надання позичальником банку документа, що підтверджує страхування заставленого майна на користь банку.

Банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 10 590,00 доларів США.

Згідно з договором застави транспортного засобу від 13 січня 2007 року № 839-001/07Р вона передала АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» в заставу автомобіль марки Dacia Logan 1,4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позивач вважає кредитний договір незаконним, в зв'язку з тим, що автосалони здійснюють продаж в національній валюті України - гривні і банком на рахунок автосалону перераховувалися саме гривні, а не долари США. В зв'язку з цим вона не отримувала будь-якої суми кредиту у валюті. Про своє порушене право вона дізналася 03 серпня 2015 року після ознайомлення з матеріалами позовної заяви. Порушення своїх прав вважає в тому, що банк не мав права здійснювати господарську діяльність, не мав ліцензії на здійснення валютних операцій та здійснював дії, що мають ознаки злочину. Крім цього позивач при зверненні з позовом до суду, не надав статут 2007 року. Також вона не подавала ПАТ КБ «Правекс-Банк» заяву про купівлю іноземної валюти для фізичної особи.

Крім того, при укладенні кредитного договору були порушені норми статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому кредитний договір є недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України.

У зв'язку з цим просила постановити рішення, яким визнати недійсним кредитний договір від 30 січня 2007 року № 839-001/07Р, та договір застави транспортного засобу від 30 січня 2007 року № 839-001/07/07Р, укладені між ПАТ КБ «Правекс Банк» та ОСОБА_1 та застосувати наслідки недійсності правочину, а також вилучити з реєстру заборон і обтяжень заставленого майна - автомобіль марки Dacia Logan 1,4, державний реєстраційний номерНОМЕР_1. Визнати неправомірними та незаконним дії відповідача.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 вересня 2016 року позовні вимоги банку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 540,35 доларів США, що станом на 04 червня 2015 року становить 221 410,17 грн та 166 336,17 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» судовий збір у сумі 3 654,00 грн.

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 листопада 2016 року в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» та стягуючи з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, проценти та пеню, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач умови кредитного договору, укладеного між сторонами 30 січня 2007 року не виконала, заборгованість у повному обсязі не погасила, а тому відповідно до положень статей 526, 527, 530 ЦК України вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача. Стягуючи заборгованість із сплати процентів, суд посилаючись на положення статей 599, 1054 ЦК України, стягнув нараховані ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами США, виходячи з розрахунку заборгованості станом на 04 червня 2015 року, а також пеню за весь час прострочення заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин позовну давність. Зокрема, про те, що згідно з умовами оспорюваного кредитного договору кредитні кошти надавалися в іноземній валюті ОСОБА_1 було відомо з моменту його підписання, а тому, звернувшись до суду з позовом у листопаді 2015 року, вона пропустила передбачений статтю 257 ЦК України, трирічний строк позовної давності, про застосування якого просив представник ПАТ КБ «Правекс-Банк» (а. с. 201).

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 09 лютого 2017 року рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 вересня 2016 року та додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 листопада 2016 року залишено без змін.

Погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_1 порушила строки погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів, визначився з розміром заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 січня 2007 року та стягнув її на користь банку.

Апеляційний суд не погодився з висновками районного суду про застосування до спірних правовідносин позовної давності. Однак оскільки судом в повному обсязі встановлено обставини у справі та досліджено докази, підстави, передбачені статтями 203, 215 ЦК України для визнання оспорюваного кредитного договору недійним відсутні, залишив рішення районного суду без змін.

У березні 2017 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 вересня 2016 року, додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 09 лютого 2017 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належної правової оцінки доказам у справі, зокрема згідно з довідкою-рахунком від 25 січня 2007 року вартість автомобіля, який було передано у заставу, становить 52 951,00 грн. Перерахування АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», суми в гривнях, на думку ОСОБА_1, є підтвердженням того, що позичальник не отримував, а кредитор не видавав ніякої суми коштів в іноземній валюті - доларах США, а тому позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» є необґрунтованими, а договір кредиту недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального права ухвала апеляційного суду не відповідає.

Суди встановили, що 30 січня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» укладено кредитний договір № 839-001/07Р, згідно з умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті для оплати відповідачем вартості автомобіля, у розмірі 10 590,00 доларів США, зі сплатою 11,99 % річних, строком до 30 січня 2014 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 30 січня 2007 року № 839-001/07Р між ОСОБА_1 та АКБ «Правекс-Банк» укладено договір застави автомобіля марки Dacia Logan 1,4, державний реєстраційний номерНОМЕР_1.

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору, кредит надається позичальнику на наступні цілі: своєчасна оплата вартості автомобіля по договору купівлі- продажу автомобіля від 25 січня 2007 року № СДЧ-04/07 К12/2107, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договором страхування автомобіля.

Відповідно до довідки-рахунку ТОВ «Фірма «Кий Авто» № 245900 ОСОБА_1 продано та видано автомобіль Dacia Logan 1.4, вартістю 52 951,00 грн у кредит АКБ «Правекс-Банк».

Згідно з квитанцією про видачу готівки від 30 січня 2007 року № 1 ОСОБА_1 на підставі її заяви від того ж числа видано грошові кошти в сумі 10 590,00 доларів США, що в еквіваленті становить 53 479, 50 грн (а. с. 248, т.1)

Згідно з квитанцією від 30 січня 2007 року № 1033 банком було проведено банківську операцію з обміну іноземної валюти 10 590,00 доларів США у гривневий еквівалент, а вже суму у гривнях згідно з квитанцією від 30 січня 2007 року № 11901 про оплату за автомобіль Dacia Logan 1.4, платником ОСОБА_1 перераховано через банк платника АКБ «Правекс-Банк» отримувачу ПП «Плюс-Автотранс».

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що позичальник не отримувала кредитних коштів за кредитним договором від 30 січня 2007 року в іноземній валюті необґрунтовані та не спростовують ту обставину, що вказані кредитні кошти були використанні на придбання автомобіля, як і передбачено пунктом 1.1 оспорюваного кредитного договору.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного суду в цій частині, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам. Підстави, передбачені положеннями статей 203, 215 ЦК України для визнання кредитного договору від 30 січня 2007 року недійсним, відсутні.

Однак не можна в повному обсязі погодитися з висновками суду апеляційної інстанції в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором з огляду на таке.

На обґрунтування позовних вимог, ПАТ КБ «Правекс-Банк» надав розрахунок заборгованості станом на 04 червня 2015 року, згідно з яким позичальник допустила порушення своїх зобов'язань щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом та за нею обліковується заборгованість у розмірі 3 627,35 доларів США.

Крім того, у зв'язку з порушенням строків, встановлених кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, позичальнику нарахована пеня, розмір якої згідно з розрахунком заборгованості станом на 04 червня 2015 року становить 104 594,49 грн. В зв'язку з порушенням строків, встановлених кредитним договором щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, позичальнику нарахована пеня у розмірі 61 741,68 грн. Загальний розмір пені становить 166 366,17 грн.

Однак, стягуючи проценти за користування кредитом та пеню, апеляційний суд не звернув уваги на таке.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на наведене Верховний Суд вважає, що у банка відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором від 30 січня 2007 року проценти після закінчення строку його дії, тобто після 30 січня 2014 року.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойка не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов'язання.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

Таким чином, апеляційний суд у порушення положень статей 212-214, 303, 316 ЦПК України, переглядаючи рішення районного суду в апеляційному порядку, обставини у справі від яких залежить правильне вирішення спору не встановив, не з'ясував розміру заборгованості за кредитним договором, з чого вона складається, а також не перевірив періоду за який нарахована заборгованість ОСОБА_1, дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції в частині позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, без змін.

За таких обставин, ухвала апеляційного суду в частині позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не відповідає закону, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в цій частині.

В частині зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про визнання кредитного договору та договору застави недійсними, рішення районного суду та додаткове рішення, які не змінені в цій частині апеляційним судом, є законними та обґрунтованими, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 09 лютого 2017 року в частині позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 вересня 2016 року та додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 09 лютого 2017 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» про визнання кредитного договору застави недійсними залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило