Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 367/3381/15-ц

провадження № 61-19174 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України;

відповідачі: Гостомельська селищна рада Київської області, ОСОБА_3;

представник Гостомельської селищної ради Київської області - Кінаш Уляна Ярославівна;

представник ОСОБА_3 -ОСОБА_5;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 6 вересня 2016 року у складі судді Карабази Н. Ф. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 6 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лівінського С. В., Матвієнко Ю. О.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2015 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_3 про визнання рішення селищної ради та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що прокуратурою Київської області за результатами перевірки законності розпорядження землями лісогосподарського призначення виявлено порушення вимог законодавства при відведенні Гостомельською селищною радою Київської області земельних ділянок у приватну власність громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд.

Так, рішенням Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-У «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення селищної ради на ім'я ОСОБА_3 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований відділом Держкомзему у м. Ірпінь Київської області.

Спірна ділянка відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення і перебуває у постійному користуванні комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство» (далі - КП «Святошинське лісопаркове господарство»), а її передача у власність фізичній особі відбулася з порушенням норм ЗК України та ЛК України, Кабінетом Міністрів України погодження для вилучення земельної ділянки з постійного користування КП «Святошинське лісопаркове господарство» не надавалося.

Вказана земельна ділянка, відведена Гостомельською селищною радою Київської області під забудову, є територією національного природного парку «Голосіївський» та відноситься до земель природно-заповідного фонду. Згідно зі статтею 13 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, серед іншого, і розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Таким чином позивачем за даним позовом є Кабінет Міністрів України, який відповідно до закону є розпорядником земель природоохоронного призначення. Також прокурор зазначав, що про допущені порушення прокуратура довідалася лише після проведення перевірки додержання вимог земельного законодавства, проведеної на підставі постанови про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16 травня 2014 року № 51, тому строк позовної давності при пред'явленні позову прокурором не пропущено.

Ураховуючи викладене, прокурор просив суд визнати недійсними: рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 10 року № 1298-50-У «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1500 га; державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,1500 га; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України вказану земельну ділянку.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 6 вересня 2016 року у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позов є обґрунтованим, так як при виділенні земельної ділянки порушено норми ЗК України та ЛК України, проте прокурор звернувся з позовом до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами, так як прокурор міг дізнатися про порушення прав держави ще у 2010 році, коли проводилася перевірка оригіналів рішень Гостомельської селищної ради Київської області про надання у власність громадянами земельних ділянок у смт Гостомель Київської області.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 6 грудня 2016 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що прокурору було і могло бути відомим про порушення прав держави починаючи з 2010 року, що підтверджується запитами прокуратури Київської області від 6 жовтня 2010 року та направленням на його адресу оспорюваного рішення та повного пакету документів, які стосувалися надання у власність громадянам земельних ділянок по непарній стороні вул. Київської та вул. Щорса у смт Гостомелі Київської області від 13 січня 2011 року, 11 лютого 2011 року, 4 липня 2011 року, 5 листопада 2011 року, а з позовом до суду прокурор звернувся у травні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявили відповідачі.

У грудні 2016 року перший заступник прокурора Київської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок судів про те, що прокуратура дізналася про порушення свого права у 2010 році, коли нею було отримано оригінали рішень Гостомельської селищної ради Київської області, є необґрунтованим, оскільки текст оскаржуваного рішення не дає можливості ідентифікувати земельну ділянку ОСОБА_3 із землями лісогосподарського призначення, що перебували у постійному користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство» через відсутність необхідної інформації у ньому. Гостомельською селищною радою Київської області на виконання вимоги прокуратури м. Ірпеня Київської області від 6 жовтня 2010 року № 8802 супровідним листом від 23 жовтня 2010 року направлено 50 рішень про надання безкоштовно у приватну власність земельних ділянок, розташованих у смт Гостомель Київської областіпо вул. Київській і по вул. Щорса, у той час коли селищною радою упродовж 2010 року прийнято 81 таке рішення, без зазначення даних щодо номерів цих рішень, дати їх прийняття та осіб, яких вони стосуються.

При цьому судами не враховано, що прокурором позов пред'явлено в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, проте обґрунтування моменту обізнаності саме Кабінету Міністрів України судами взагалі не наведено.

Крім того, суди не врахували, що прокурор звернувся з позовом до суду з підстав перевищення органом місцевого самоврядування наданих статтями 122, 149 ЗК України повноважень щодо розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, повноваження власника та розпорядника спірної земельної ділянки якого належить виключно Кабінету Міністрів України, оскільки вона розташована на території земель лісогосподарського призначення, та, одночасно, станом на даний час - на території об'єкта природно-заповідного фонду України, що включений до національного природного парку «Голосіївський», про що прокурору стало відомо лише під час проведення перевірки на підставі постанови про проведення перевірки від 16 травня 2014 року.

У грудні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - подав заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. Зазначав, що рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 було прийнято Гостомельською селищною радою Київської області 11 березня 2010 року, тому саме з цього моменту прокуратура мала б дізнатися про порушення свого права. Тобто, прокурор звернувся з позовом до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявила ОСОБА_3

Пред'являючи позов, зокрема із вимогою щодо витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,1500 га, прокурором не надано належних і допустимих доказів, хто був власником даної земельної ділянки.

Посилання прокурора на те, що Указом Президента України від 1 травня 2014 року № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» було розширено територію парку на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації земельних насаджень «Київзеленбуд», а, відтак, спірна земельна ділянка є територією національного природного парку «Голосіївський» та відноситься до земель природно-заповідного фонду, а отже, підлягає витребуванню із власності ОСОБА_3 та передачі Кабінету Міністрів України, є безпідставними. Відповідно до цього Указу Кабінет Міністрів України зобов'язано забезпечити розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж території, що включається до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача. Тобто ОСОБА_3 отримала спірну земельну ділянку до зміни меж природного парку. Крім того, такі межі на даний час не встановлені.

З урахуванням викладеного Кабінет Міністрів України не може пред'являти вимоги про витребування майна з цих підстав.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що на підставі рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-У про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі вказаного рішення Гостомельської селищної ради Київської області 14 травня 2010 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

Відповідно до Указу Президента України «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» від 1 травня 2014 року змінено межі національного природного парку «Голосіївський» шляхом розширення його території на 6462,62 гектара за рахунок земель Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», що включаються до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача.

Відповідно до цього Указу Кабінет Міністрів України зобов'язано забезпечити розроблення протягом 2015-2016 років проекту землеустрою з організації та встановлення меж території, що включається до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача.

Відповідно до постанови про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16 травня 2014 року № 51 постановлено провести перевірку у порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів в Гостомельській селищній раді Київської області з питань додержання вимог земельного законодавства під час відведення земельних ділянок у власність громадян для будівництва житлових будинків, загальною площею 12,75 га.

Визнаючи позов обґрунтованим, так як земельна ділянка відведена ОСОБА_3 з порушенням вимог ЗК України та ЛК України, а такі мотиви судових рішень ОСОБА_3 не оскаржила, та відмовляючи у його задоволенні у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, апеляційний суд не звернув уваги на таке.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За частиною другою статті 3 ЦПК України 2004 року у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України у редакції на час пред'явлення позову покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Гостомельською селищною радою Київської області та ОСОБА_3 заявлено про застосування позовної давності (а.с. 86-90, 95-103 т. 1).

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

З огляду на положення статті 261 ЦК України, статті 45 ЦПК України 2004 року суд повинен був з'ясувати, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України з вищезазначеним позовом. Це право пов'язане з моментом, коли саме повноважному органу, а саме Кабінету Міністрів України, право якого порушене, стало відомо чи могло стати відомо про таке порушення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 8 червня 2016 року № 6-3029цс15.

Ураховуючи те, що прокурор пред'явив позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, апеляційний суд взагалі не з'ясував, коли саме зазначений орган довідався або міг довідатися про порушення його права та чи є в нього поважні причини для його поновлення. Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Апеляційний судна зазначені положення закону уваги не звернув, а вирішуючи спір, послався на те, що прокуратура дізналася про порушення свого права у 2010 році, коли нею було отримано оригінали рішень Гостомельської селищної ради Київської області, проте матеріальним позивачем є не прокурор, а Кабінет Міністрів України, тому не встановивши коли про порушення свого права дізнався Кабінет Міністрів України, в інтересах якого прокурор звернувся з позовом до суду, ухвалив рішення з порушенням наведених вище норм права.

Отже, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про початок перебігу позовної давності з 2010 року (без визначення конкретної дати), що не відповідає частині першій статті 261 ЦК України про початок перебігу строку позовної давності від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року вищевказаних положень закону та обставин справи не врахував, доводів прокурора не перевірив.

Водночас відповідно до статті 335 ЦПК України 2004 року суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому суд касаційної інстанції не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Відтак, суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості з'ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає ухвалити нове судове рішення.

Відповідно до пунктів 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 6 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк