Справа № 510/1019/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2018 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Тєрєщенко С.М.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їхню відсутність.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_4 на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження позивачки; копія свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_2 із ОСОБА_5; копія свідоцтва про народження відповідача ОСОБА_3; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 померла 16.01.2013р.; копія свідоцтва про право власності на житло від 19.07.1999р. № 276; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1; копія домової книги на квартиру; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості квартири.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка, діюча через свого представника, звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, зазначивши, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.07.1999р. № 276 їй та відповідачам на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 по ? частині кожному (всього ? частини нерухомості), інша ? частина квартири рахується зареєстрованою за ОСОБА_6, померлою 16.01.2013 року.

Після смерті ОСОБА_6 за прийняттям спадщини на 1/4 частину нерухомості, що їй належала, ніхто зі спадкоємців не звертався, спадщину в цій частині майна ніхто не прийняв.

У 2007 р. ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 передали позивачці у володіння вищевказану квартиру.

З того часу позивачка доглядає за нерухомістю в цілому, мешкає там, зробила в квартирі ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі та використовує її за належним призначенням.

З метою оформлення необхідних правовстановлюючих документів позивачка неодноразово зверталася до відповідних органів, відповідачів, однак, оформлення нерухомості є неможливим, оскільки потребує додаткових витрат часу та коштів відповідачів, крім того, її 1/4 частина взагалі рахується за нині померлою ОСОБА_6

Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду.

Таким чином, з 2007 р. по теперішній час позивачка мешкає на житлоплощі вищевказаної нерухомості, користується квартирою в цілому, фактично, відкрито володіє нею, стежить за технічним станом нерухомості, сплачує за її утримання комунальні послуги, зробила ремонт та ін. У звязку із вищевикладеними обставинами ОСОБА_1 вважає, що вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_3, оскільки вона з 2007 р. володіє та безперервно користується нею, слідкує за технічним станом квартири, несе витрати у звязку із утриманням майна, зберігає у себе всю документацію на квартиру, як власник майна, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на нерухомість.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо

інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Як виходить з доводів позивачки, у 2007р. законні власники майна (його 3/4 частин) ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 передали їй без належного оформлення документів квартиру № 97, розташовану по вул. А.Карташова, 33 в м.Рені Одеської області. У володіння позивачки було передано ? частини квартири, у т.ч. і 1/4 частину, яка за життя належала ОСОБА_6 (померлій 16.01.2013р.), щодо якої ніхто не реалізував своє спадкове право. З 2007р. по теперішній час позивачка мешкає у даній квартирі.

Таким чином, з 2007р. по теперішній час позивачка безперервно, відкрито володіє квартирою в цілому, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивачкою вищевказаним майном, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 не предявляли до позивачки жодних вимог про витребування нерухомості, документів на неї, не брали участі в утриманні майна та не несли витрат по сплаті належних платежів. Будь-яких речей відповідачів у квартирі немає, з 2007р. відповідачі за спірною адресою не зявлялися.

Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою квартирою в цілому є добросовісним, правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником житла, сплачувала комунальні платежі за його утримання, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що ? частини квартири цілком з законних підстав перейшли у володіння та користування ОСОБА_1, внаслідок чого остання набула право власності на неї за набувальною давністю.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 141, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 344, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України №001517291 від 08.02.2018р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за набувальною давністю право власності на

? частини квартири №97 (загальною площею 66,90 кв.м., житловою площею 40,80 кв.м., підсобною площею 26,10 кв.м.), розташованої по вул.А.Карташова, 33 в м.Рені Одеської області,

що належали ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 (померлій 16.01.2013р.) по 1/4 частині нерухомості - кожному з них.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник