Справа № 128/2672/18
РІШЕННЯ

Іменем України

28.11.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Ганкіної І.А.,

за участі секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницько-Хутірської сілської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області померла його мати ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 1,3668 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивач зазначає, що при житті його мати склала два заповіти, відповідно до яких житловий будинок з господарськими будівлями заповідала своїй дочці ОСОБА_2 (його сестрі), а земельну ділянку - йому.

Рішенням Вінницького районного суду від 14 листопада 2011 року по справі № 2-1786/11 було визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1, Вінницького району Вінницької області.

Відповідно до заповіту від 14 жовтня 2002 року, мати ОСОБА_4 заповідала йому земельну частку (пай) посвідчену сертифікатом серії НОМЕР_2 у землі КСП ім. Шевченка, яка належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2. Даний заповіт був посвідчений секретарем Вінницько-Хутірської сільради Вінницького району 14.10.2002 року та зареєстрований в реєстрі за № 106.

Таким чином, на момент складання його матір'ю ОСОБА_3 заповіту, їй належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у КСП імені Шевченка с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, розміром 1,38 га на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданого на її ім'я.

В подальшому, його мати ОСОБА_3, відповідно до вимог чинного законодавства оформила і зареєструвала у встановленому на той час порядку право власності на земельну ділянку /пай/ та отримала взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 29 січня 2003 року площею 1, 3668 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивач вважає, що дану земельну ділянку мати заповідала йому, оскільки отримавши державний акт на право власності на земельну ділянку, спадкодавець заповіт не змінювала.

Тому після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на земельну ділянку площею 1,3668 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області 29 січня 2003 року на підставі розпорядження Вінницької районної адміністрації від 30 травня 2003 року.

Спадщину після смерті матері ОСОБА_3 він прийняв відповідно до ст.1268 ЦК України, оскільки у встановлений законом строк звернувся з заявою про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори.

В даний час державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Таким чином позивач вважає, що оскільки його матері відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку належала земельна ділянка на території Вінницько-Хутірської сільської ради, він як спадкоємець за заповітом має право на дану земельну ділянку площею 1,3668 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері на вищевказану земельну ділянку.

В підготовче засідання учасники судового провадження не з'явились.

Позивач ОСОБА_1 та його представник згідно ордеру ОСОБА_5 попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, в поданих заявах зазначили, що позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Представник відповідача - сільський голова Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_6 також попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд справи без представника сільської ради, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 попередньо подала до суду письмову заяву про визнання позову, розгляд справи просила провести без її участі.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_3, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 28.05.2010 року (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 1,3668 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавиці згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого 29 січня 2003 року на підставі розпорядження Вінницької районної адміністрації від 30.05.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 406, що підтверджується ксерокопією вказаного державного акта (а.с. 11).

14 жовтня 2002 року ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповіла своєму сину ОСОБА_1 належний їй на праві власності майновий пай, посвідчений свідоцтвом НОМЕР_6 і земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії НОМЕР_2 КСП ім. Шевченка. Заповіт посвідчено секретарем Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 106. Станом на 24 листопада 2010 року заповіт не змінено і не відмінено, що підтверджується його копією (а.с. 13).

З постанови державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_9 за № 1868/02-31 від 20.09.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, оскільки згідно заповіту, посвідченого секретарем Вінницько-Хутірської сільської ради14.10.2002 року за р.№106, ОСОБА_3 заповіла право на майновий пай, посвідчене Свідоцтвом НОМЕР_8 і на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом НОМЕР_7 КСП ім. Шевченка ОСОБА_1. Документи, які посвідчують право спадкодавця на майновий пай та на земельну частку (пай), спадкоємцем надані не були. Натомість надано Державний акт на право власності на землю серії ВН №153928, виданий Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області29.01.2003 року, який посвідчує право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 1,3668 га, розташовану на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Зазначена земельна ділянка не охоплена заповітом, а отже видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на неї не можливо.

До того ж з матеріалів спадкової справи вбачається, що крім ОСОБА_1 спадкоємицею за законом є ще дочка померлої - ОСОБА_2, яка прийняла спадщину, а отже видати свідоцтво про право на спадщину за законом на цілу земельну ділянку площею 1,3668 га, розташовану на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, також не можливо (а.с. 18).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14 листопада 2011 року по справі № 2-1786/11 за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1, Вінницького району Вінницької області. Вказане рішення набрало законної сили 25.11.2011 року, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 16).

Таким чином, встановлено, що при житті ОСОБА_3 склала два заповіти, відповідно до яких житловий будинок з господарськими будівлями заповідала своїй дочці ОСОБА_2, а земельну частку (пай) - своєму сину ОСОБА_1

На момент складання ОСОБА_3 заповіту, їй належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у КСП імені Шевченка с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, розміром 1,38 га на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданого на її ім'я, що підтверджується копією зазначеного сертифікату (а.с. 10).

В подальшому, ОСОБА_3, відповідно до вимог чинного законодавства оформила і зареєструвала у встановленому на той час порядку право власності на земельну ділянку /пай/ та отримала взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий 29 січня 2003 року на підставі розпорядження Вінницької районної адміністрації від 30.05.2003 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 406, що підтверджується довідкою № 1508, виданою виконкомом Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 25.09.2018 року (а.с. 15).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки судом є встановленим, що позивач не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у нього немає, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 200, 206, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268, 354, п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року на земельну ділянку площею 1,3668 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, що належала ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого 29 січня 2003 року на підставі розпорядження Вінницької районної адміністрації від 30.05.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 406.

Судові витрати по справі - залишити за позивачемОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ І.А.Ганкіна