РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

15.11.2018 року м.Львів

Франківський районний суд м.Львова,

в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: територіального сервісного центру №4641 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області про визнання недійсним правочину,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, територіального сервісного центру №4641 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області, про визнання недійсною довідку-рахунок серії ААЕ №156973 від 16.07.2015 р. на підставі якої здійснено перереєстрацію автомобіля RENUALT RANGOO 2005 р., колір - білий, номер кузову НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 на гр. ОСОБА_2 та скасування державної перереєстрації автомобіля RENAULT KANGOO 2005р.в., колір білий, № кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 на гр. ОСОБА_2, відновивши реєстрацію автомобіля RENAULT KANGOO 2005р.в., колір білий, № кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 за ОСОБА_1. Судові витрати покласти на відповідачів.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 є власником автомобіля RENAULT KANGOO 2005р.в., колір білий, № кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, який, відповідно до довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Полінкевич І.З. 22.11.2015 року, передав у повне володіння і користування, тому числі можливість його продажі, передачі в оренду чи позичку, гр. ОСОБА_4 строком на три роки, тобто до 22.11.2018р.

А ні позивач, а ні ОСОБА_4 вказаний автомобіль у власність інших осіб не передавали.

Однак, наприкінці 2015 року - на початку 2016 року ОСОБА_4 виявив, що вказаним автомобілем у незаконний спосіб заволодів (зареєстрував та набув права власності) відповідач 1 -ОСОБА_2, внаслідок чого ОСОБА_4 20.01.2016 року подав до Залізничного ВП ГУ у Львівській області заяву про кримінальне правопорушення вичинене гр. ОСОБА_2, зважаючи на що СВ Залізничного ВП ГУ у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000188 від 20.01.2016р.

В ході досудового розслідування встановлено факт незаконного оформлення 16.07.2015 р. на ОСОБА_5 права власності на автомобіль RENAULT KANGOO 2005р.в., колір білий, № кузова НОМЕР_2,д.н.з. НОМЕР_1.

Так, під час обшуку 12.02.2016 року ОСОБА_2 за місцем його проживання АДРЕСА_1 на подвір'ї будинку виявлено даний автомобіль, а в помешканні свідоцтво про реєстрацію цього автомобіля на гр. ОСОБА_2 та страховий поліс оформлений 14.11.2015р. ОСОБА_2, як водієм та власником цього автомобіля.

Також в ході досудового розслідування встановлено наступні факти:

02 липня 2015 року ОСОБА_2, звернувся до ВРЕВ ДАІ м. Львова та Пустомитівського району з заявою № 67302078 щодо видачі дублікату техпаспорту на автомобіль RENAULT KANGOO 2005р.в., д.н.з. НОМЕР_1, до якої долучив довіреність ВРХ 620330 від 05.06.2012р. на ОСОБА_2

Відповідно до протоколу показів свідка (в.о. начальника Львівського територіального сервісного центру №4641 Мартинюка С.І.) від 16.03.2016р., відповідач-1 особисто звернувся до сервісного центру МВС з приводу втрати техпаспорту на автомобіль RENAULT KANGOO 2005р.в., д.н.з. НОМЕР_1 та пред'явив копію довіреності ВРХ 620331 від 05.06.2012р., а, оскільки копія довіреності погана, в заяві № 67302078 допущена технічна помилка і замість «ВРХ 620331» помилково вказано «ВРХ 620330».

Відповідно до висновку експерта від 02.03.2016р. №6/115 підпис на заяві № 67302078 в графі «До заяви додаю доручення ВРХ 620330 від 05.06.2017р. на ОСОБА_5.» виконано ОСОБА_5 Також згідно даного висновку підпис навпроти рукописного запису «11.06.2015р.» в рукописному документі «Пояснення від 11.06.2015р. начальнику ЦНП №1601» (пояснення ОСОБА_5 про втрату ним техпаспорту на спірний автомобіль) виконано відповідачем-1.

16 липня 2015 року автомобіль RENAULT KANGOO 2005р.в., д.н.з. НОМЕР_1 був перереєстрований сервісним центром на підставі довідки-рахунку серії ААЕ №156973 від 16.07.2015р. з позивача на ОСОБА_2

Для перереєстрації автомобіля RENAULT KANGOO 2005р.в., д.н.з. НОМЕР_1, серед іншого, було використано підроблену довіреність - нібито засвідчену 12.12.2014р. приватним нотаріусом ЛМНО Тимків І.М. копію (зареєстровану в реєстрі за №5301) посвідченої 05.06.2012р. приватним нотаріусом ЛМНО Мішаковою С.Ф. довіреності (зареєстрованої в реєстрі за №2104, бланк ВРХ 620331).

При цьому в матеріалах досудового розслідування містяться два примірника підробленої довіреності ВРХ 620331 від 05.06.2012р.: один примірник - від імені позивача на гр. ОСОБА_9 та ОСОБА_2, який був використаний останнім для отримання дублікату техпаспорта; а другий - від позивача лише на гр. ОСОБА_9, що був використаний з метою перереєстрації права власності на спірний автомобіль.

Згідно повідомлення приватного нотаріуса ЛМНО Тимків І.М. від 04.02.2016р., 12.12.2014р. вона не посвідчувала жодних копій з оригіналу довіреності виданої ОСОБА_1 (рестровий №2104). Крім того в 2014 році нею було вчинено лише 1084 нотаріальні дії, тобто приватний нотаріус ЛМНО Тимків І.М. не реєструвала в реєстрі жодної нотаріальної дії за №5301.

Згідно повідомлення приватного нотаріуса ЛМНО Мішакової С.Ф. від 02.02.2016р., ОСОБА_1 за вчиненням нотаріальної дії до неї не звертався і жодної довіреності від нього вона не посвідчувала. Більше того, бланк ВРХ 620331 за нею не зареєстрований (їй не видавався), що підтверджується Інформаційною довідкою з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів та Повним витягом з Єдиного реєстру довіреностей, а за 2012 рік нею вчинено лише 1610 нотаріальних дій.

В ході досудового слідства автомобіль RENAULT KANGOO 2005р.в., д.н.з. НОМЕР_1 був вилучений та знаходився на штрафмайданчику. 27 квітня 2017 року даний автомобіль було передано ОСОБА_4 на тимчасове зберігання.

06 червня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до територіального сервісного центру №4641 Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області з заявою щодо відновлення реєстрації автомобіля RENAULT KANGOO 2005р.в., колір білий, № кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 за позивачем.

Проте, територіальний сервісний центр №4641 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області у своєму листі від 23.06.2017р. повідомив, що у зв'язку з тим, що 16.07.2015р. спірний автомобіль був перереєстрований на нового власника ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунок, провести реєстраційні операції на підставі наявних в позивача документів не можливо.

Таким чином, внаслідок незаконних дій відповідачів, позивач ОСОБА_1 був незаконно позбавлений права власності на автомобіль RENAULT KANGOO 2005р.в., колір білий, № кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, і право власності на цей автомобіль незаконно зареєстровано на ОСОБА_2

Право власності на автомобіль RENAULT KANGOO 2005р.в., колір білий, № кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 було зареєстровано по недійсному правочину - довідці-рахунок, який, в свою чергу, вичинений за нікчемним, неіснуючим дорученням, тобто без волевиявлення власника автомобіля, яким є позивач.

На підставі вищевикладеного просить позов задоволити.

Ухвалою суду від 26.10.2017 року відкрито провадження у справі.

12 вересня 2018 року на адресу суду надійшла заява від представника третьої особи про залишення без розгляду позов в частині вимог до територіального сервісного центру №4641 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області та залучення останніх у якості третьої особи без самостійних вимог.

Ухвалою суду від 31.10.2018 року залучено територіальний сервісний центр №4641 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області в якості третьої особи.

В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, однак 15 листопада 2018 року на адресу суду останній подав заяву про слухання справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомив.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, на адресу суду скерувала заперечення проти позовної заяви, в яких простять в частині заявлених позовних вимог щодо визнання недійсної довідки - рахунку серії ААЕ №156973 від 16.07.2015 р., та скасування державної реєстрації,- залишити на розсуд суду, а в частині стягнення судових витрат з територіального сервісного центру №4641 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області,- відмовити.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи повторну неявку відповідачів в судове засідання та відсутність заперечень представника позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля RENUALT RANGOO 2005 р., колір - білий, номер кузову НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, власником є ОСОБА_1

02 липня 2015 року ОСОБА_2, звернувся до ВРЕВ ДАІ м. Львова та Пустомитівського району з заявою № 67302078 щодо видачі дублікату техпаспорту на автомобіль RENAULT KANGOO 2005р.в., д.н.з. НОМЕР_1, до якої долучив довіреність ВРХ 620330 від 05.06.2012р. на ОСОБА_2

16 липня 2015 року автомобіль RENAULT KANGOO 2005р.в., д.н.з. НОМЕР_1 був перереєстрований сервісним центром на підставі довідки-рахунку серії ААЕ №156973 від 16.07.2015р. з позивача на ОСОБА_2

Згідно повідомлення приватного нотаріуса ЛМНО Тимків І.М. від 04.02.2016р., 12.12.2014р. вона не посвідчувала жодних копій з оригіналу довіреності виданої ОСОБА_1 (рестровий №2104). Крім того в 2014 році нею було вчинено лише 1084 нотаріальні дії, тобто приватний нотаріус ЛМНО Тимків І.М. не реєструвала в реєстрі жодної нотаріальної дії за №5301.

Згідно повідомлення приватного нотаріуса ЛМНО Мішакової С.Ф. від 02.02.2016р., ОСОБА_1 за вчиненням нотаріальної дії до неї не звертався і жодної довіреності від нього вона не посвідчувала. Більше того, бланк ВРХ 620331 за нею не зареєстрований (їй не видавався), що підтверджується Інформаційною довідкою з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів та Повним витягом з Єдиного реєстру довіреностей,

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України передбачено, що дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків є правочином.

Статтею 210 ЦК України встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно з п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. №1388 (в редакції чинній станом на липень 2015р.), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух"). Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Стаття 655 ЦК України, передбачає, що угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму є договором купівлі-продажу.

До 19.11.2015р. довідка-рахунок була документом, що підтверджував право власності покупця на автомобіль, спецтехніку або інший транспортний засіб і мав ту ж юридичну силу, що й засвідчений в нотаріуса договір купівлі-продажу. Довідка-рахунок являла собою бланк суворої звітності встановленого зразка, право на оформлення якого мали тільки відповідні організації, які мали дозвіл від департаменту ДАІ України.

Тож довідка-рахунок за своєю юридичною природою є правочином - угодою про купівлю-продаж транспортного засобу, а тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 ЦК України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно п. 5, 21, 27 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» «вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в частині визнання недійсної довідки - рахунку серії ААЕ №156973 від 16.07.2015 р.

Суд відмовляє у задоволенні вимоги щодо скасування державної перереєстрації, оскільки така здійснювалася на основі вищевказаної довідки, а тому, визнання недійсності правочину на підставі якого було набуте право власності тягне за собою скасування такої реєстрації.

Суд також приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягнення судових витрат пропорційно до задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст 12,13,81,141,223,247,263,265,280,354, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: територіального сервісного центру №4641 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області про визнання недійсним правочину,- задоволити частково.

Визнанати недійсною довідку-рахунок серії ААЕ №156973 від 16.07.2015 р. на підставі якої здійснено перереєстрацію автомобіля RENUALT RANGOO 2005 р., колір - білий, номер кузову НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 на гр. ОСОБА_2

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 320 грн. 00 коп. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ванівський Ю.М.