КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/674/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Матійчук Г.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Музичко Руслани Василівни в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року

у справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімова А.Н. звернулася у суд із поданням, в якому просила тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_5 з вилученням паспортного документу до виконання ним зобов'язань, покладених на нього рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області.

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження ВП № 23415564 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3849/2010, виданого 22 жовтня 2010 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованості у розмірі 119 336 681 грн. 06 коп., судового збору у розмірі 1 700 грн., витрат на ІТЗ -120 грн., а всього 119 338 501 грн. 06 коп.

В установлений державним виконавцем Рагімовою А.Н. строк рішення суду боржником не виконано, у зв'язку з чим було описано та арештовано майно, що належить ОСОБА_6 та перебуває в іпотеці ПАТ «Сбербанк», про що складено акти опису й арешту майна від 01 серпня 2012 року та від 12 квітня 2014 року, та 21 червня 2016 року ОСОБА_6 направлено вимогу про надання інформації стосовно достовірних відомостей про свої доходи (місце роботи) та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах. Вимогу боржником виконано не було, а саме: ОСОБА_6 відмовився вдавати персональну інформацію про себе.

В ході даного виконавчого провадження, державним виконавцем з'ясовано, що ОСОБА_6 змінив прізвище та по-батькові на ОСОБА_3 ще в 2014 році, про що останній не повідомив державного виконавця, як передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Також, було з'ясовано, що боржник з листопада 2015 року по червень 2016 року неодноразово виїжджав за межі України (Нью-Йорк, Пекін, Анталія) під різними прізвищами та паспортами, що на думку державного виконавця, свідчать про фінансовий стан боржника, який дозволяв би йому (при бажанні) самостійно виконувати рішення суду у добровільному порядку.

Посилаючись на те, що вищезазначені обставини підтверджують факт умисного невиконання ОСОБА_6 (після зміни прізвища та по - батькові: ОСОБА_3) судового рішення, на виконання якого Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 2-3849/2010 від 22 жовтня 2010 року, державний виконавець просив подання задовольнити.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року подання державний виконавець Рагімової А.Н. задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням Києво-Святошинським районним судом Київської області від 06 жовтня 2010 року з вилученням паспорту серії НОМЕР_1.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 посилається на неповне з'ясування районним судом обставин справи та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, за змістом, що доказів здійснення ОСОБА_5 виїздів за межі України за власний рахунок матеріали справи не містять, як і того, що фінансовий стан боржника змінився внаслідок таких поїздок, а висновок, зроблений державним виконавцем, про наявність у боржника бізнесу, який він приховує, не ґрунтується на викладених обставинах через те, що жодних доказів, які б свідчили про цей факт до суду надано не було.

Посилаючись на те, що поза увагою суду залишився й той факт, що вартість описаного державним виконавцем майна боржника могла задовольнити вимоги стягувача у повній мірі, та недоведеність зловживання боржником процесуальними правами чи невиконання покладених на нього обов'язків, при тому, що право вільного пересування забезпечене статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не врахування судом поданої представником боржника копії листа ГУ ДФС вих.№1126/Адв/10-36080312 від 13 березня 2018 року, в якій розкрита інформація про відсутність доходів у ОСОБА_5 протягом 2015-2017 років, скаржник просить задовольнити апеляційну скаргу.

Про день і час учасники судового розгляду справи повідомлені належно, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність учасників судового розгляду справи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Статтею 441 ЦПК України встановлено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення (ч.1). Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею (ч.2). Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення (ч.3). Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця (ч.4).

Місцезнаходження органу ДВС визначається з урахуванням положень ст. 93 ЦК України, а також даних, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ? фізичної особи або керівника боржника ? юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Задовольняючи подання державного виконавця районний суд виходив з того, що ОСОБА_5 ухиляється від виконання рішення суду, за яким відкрито виконавче провадження.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у судовому рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги про те, що доказів здійснення ОСОБА_5 виїздів за межі України за власний рахунок матеріали справи не містять, як і того, що фінансовий стан боржника змінився внаслідок таких поїздок, а висновок, зроблений державним виконавцем, про наявність у боржника бізнесу, який він приховує, не ґрунтується на викладених обставинах через те, що жодних доказів, які б свідчили про цей факт до суду надано не було, колегія суддів визнає безпідставними, остільки це не спростовує факт невиконання боржником судового рішення щодо якого відкрито виконавче провадження.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Згідно ст. 14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантовані статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого з самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження ВП № 23415564 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3849/2010, виданого 22 жовтня 2010 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованості у розмірі 119 336 681 грн. 06 коп., судового збору у розмірі 1 700 грн., витрат на ІТЗ - 120 грн., а всього 119 338 501 грн. 06 коп. (а.с.7).

Відповідно до наявних у справі копій витягів з бази даних Головного центру обробки спеціальної інформації, ОСОБА_6 здійснено неодноразовий перетин державного кордону (а.с.27-28).

Встановлено, що державним виконавцем направлялися боржнику ОСОБА_6 вимоги про необхідність виконання рішення суду, що перебуває на виконанні, а також запити про надання відомостей про доходи (місце роботи) та майно боржника, у тому числі, про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про відкриті рахунки у банках чи інших фінансових установах.

Зі справи убачається, що ОСОБА_6 змінено прізвище та по-батькові на ОСОБА_5 (а.с.23, 102).

Доводи апеляційної скарги про те, що вартість описаного державним виконавцем майна боржника могла задовольнити вимоги стягувача у повній мірі, а також недоведеність зловживання боржником процесуальними правами чи невиконання покладених на нього обов'язків, колегія суддів визнає необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

При цьому, колегія суддів враховує надані стягувачем ПАТ «Сбербанк» письмові пояснення, з яких встановлено, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження №23415564, на запит Державного виконавця боржником надано неінформативну відповідь, спрямовану на приховування власних майнових активів, джерел отримання доходу, не повідомлено про зміну його персональних даних та документів, що посвідчують особу, а навпаки повідомлено державного виконавця про те, що жодна подібна інформація ним надана не буде (а.с.119-120).

Положеннями ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_5 не надано доказів виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2010 року.

Не містять матеріали справи й доказів реалізації арештованого майна боржника та закінчення виконавчого провадження.

Матеріалами справи доведено факт ухилення ОСОБА_8 від виконання судового рішення й неодноразовий перетин державного кордону.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, матеріалами справи доведено невиконання боржником ОСОБА_5 (ОСОБА_6) судового рішення протягом тривалого часу, не надано будь-яких доказів його виконання й у період з дати звернення у суд з поданням державного виконавця - 04 листопада 2016 року і по теперішній час.

З огляду на викладені обставини, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав до задоволення заяви.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Музичко Руслани Василівни в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Ухвала Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: