Ухвала

Іменем України

21 червня 2018 року

м. Київ

справа № 757/26671/17-ц

провадження № 61-35711ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року у справі за позовомОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 рокуОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування збитків, обґрунтовуючи його тим, що є вкладником публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») на підставі укладеного договору банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» від 18 лютого 2015 року № 011-20514-1800215 у розмірі 20 000,00 дол. США.

Позивач зазначає, що під час введення тимчасової адміністрації на ліквідацію банку їй було виплачено 200 000,00 грн, а сума у розмірі 222 948,00 грн залишилась неповернутою.

ОСОБА_5 вважає зазначену суму збитками, завданими відповідачем ОСОБА_6, який є учасником з найбільшою та істотною долею у ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування збитків відмовлено.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у червні 2018 року, ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2017 року тапостанову Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення судам норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумніві щодо їх застосування чи тлумачення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обгрунтовано виходив з відсутності належних та допустимих доказів, передбачених статтями 77, 78 ЦПК України, які б підтвердили причетність відповідача до неповернення банківського вкладу, а також, що з його вини, його діями чи бездіяльністю було завдано шкоди банку.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини шостої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції від 06 лютого 2015 року, чинній станом на момент віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних) на власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов'язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.

Покладення відповідальності за зобов'язаннями банку на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним, що передбачена статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у відповідній редакції, не є автоматичним. Така відповідальність може бути застосована до власників істотної участі лише в разі віднесення банку до категорії неплатоспроможних з вини таких власників.

Таким чином, особа, яка вимагає стягнення шкоди з власників істотної участі банку та/або їх керівників, має довести факт заподіяння такої шкоди указаними особами, розмір зазначеної шкоди, надати докази зв'язку між невиконанням зобов'язань та заподіяною шкодою.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 643/2472/16-ц.

Зі змісту касаційної скарги, судових рішень, що оскаржуються, та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судового рішення, що оскаржується, відсутні.

Крім того, суд взяв до уваги ціну позову, яка у цій справі становить 222 948,00 грн, що є меншим, ніж п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А. О.Лесько

С. П.Штелик