Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/3667/18
Провадження №: 2/332/1718/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2018 р.
Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Марченко Н.В.,
при секретарі - Фурдак В.Й.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про зобовязання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про зобов'язання вчинити дії щодо приватизації квартири. В позові зазначено, що позивач проживає та користується квартирою за адресою : АДРЕСА_1 з 04.06.1977 року по теперішній час. За даною адресою крім позивача, ніхто не проживає та не зареєстрований. У жовтні 2018 року позивач звернувся із заявою про приватизацію до відповідача, але з'ясувалось, що відсутній ордер на вказану квартиру, внаслідок чого позивачу було відмовлено в приватизації, хоча незалежно від його наявності позивачі мають право на приватизацію згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Посилаючись на вищезазначені обставини у позові позивач просить визнати за ним право на приватизацію та зобов'язати відповідача прийняти пакет документів на приватизацію без ордеру та провести її приватизацію.
Представник позивача в судове засідання не з*явився, звернувся до суду із заявою в якій підтримав заявлені позовні вимоги та просив розглядати позов у його відсутності.
Представник відповідача звернувся до суду із заявою в якій визнав позовні вимоги у повному обсязі та просив розглядати позов у його відсутності.
У звязку з неявкою у судове засідання учасників справи на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В підготовче судове засідання представник відповідача надав заяву про те, що він позов визнає у повному обсязі. За таких підстав суд, у відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у звязку із визнанням позову відповідачем.
Дослідивши докази по справі, встановивши такі факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є наймачем квартири АДРЕСА_2 та на його імя відкритий особовий рахунок на вищевказану квартиру (а.с.9). Квартира не приватизована, є комунальною власністю територіальної громади Запорізької міської ради та знаходиться на балансі КУ «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради. З 04.06.1977 року позивач проживає та користується вищевказаною квартирою, окрім позивача за даною адресою відсутні зареєстровані особи, що підтверджується копіями довідок виданими КУ «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради та Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської (а.с.6, 8) У жовтні 2018 року позивач виявив бажання приватизувати свою вищезазначену квартиру, але, йому листом № С -0542 від 17.10.2018 року Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району було відмовлено в оформленні приватизації та повернуто документи у звязку з відсутністю копії ордеру (а.с.4).
Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.
Згідно ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» об'єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності.
Відповідно до ст. 3 Закону України зазначеного закону, - приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 Житлового кодексу Української РСР до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів належить видача ордерів на жилі приміщення.
Відповідно до ст.. 58 ЖК УРСР ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Згідно з пунктами 69, 72 правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 р. № 470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.
При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі,організації. Одночасно подаються поспати усіх членів сімї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.
Таким чином, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири та є документом з обмеженим строком дії (30 днів), який лише дає право на вселення у квартиру.
Враховуючи зазначене суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, заснованим на законі, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 259, 263,264,265 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги - задовольнити.
Забов'язати Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Заводському району прийняти від ОСОБА_1 документи за відсутності копії ордеру про надання житлової площі, на приватизацію квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти рішення щодо приватизації квартири відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482 XII.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Суддя Н.В. Марченко