Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/5839/18

Провадження №: 2/755/3505/18

м. Київ

"25" червня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді Шевченко В.М.,

за участю секретаря судового засідання Зимницької М.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 2 Дніпровського районного суду міста Києва у порядку спрощеного позовного провадження

цивільну справу № 755/5839/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві,

про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, - путівка на 2018 рік,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник відповідача - Огін Л.С.,

У С Т А Н О В И В :

позивач, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві на його користь вартість санаторно-курортної путівки із супроводжуючим в розмірі 137 135,53 грн, вартість проїзду позивача та супроводжуючого туди й назад в розмірі 3 858,08 грн, моральну шкоду в розмірі 137 135,53 грн та допустити негайне виконання рішення. Свою позицію обґрунтував тим, що 01.03.1984 при спорудженні «Водогрязелечебницы», за адресою м. Київ, вул. Попудренка, 34, - Дніпровський район м. Києва, він отримав трудове каліцтво, внаслідок якого став інвалідом 1-ї групи безстроково, з постійним стороннім доглядом, паралічем обох ніг, 100% втратою професійної працездатності, втратою контролю над функціями тазових органів. 24.11.2017 він звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві (далі - УВД ФСС України в м. Києві) з вимогою надати путівку у спеціалізований спинальний санаторій ім. Н.Н.Бурденко м. Самки із супроводжуючим або придбати путівку у вказаний спеціалізований спинальний санаторій із супроводжуючим або оплатити вартість санаторно-курортної путівки для нього та для супроводжуючої особи в розмірі 135 178,56 грн на 2018 рік. Відповіді на вказану заяву не отримав, після чого 15.03.2018 повторно звернувся до УВД ФСС України в м. Києві з заявою аналогічного змісту, в якій додатково просив оплатити вартість проїзду йому та супроводжуючій особі в розмірі 3 858,08 грн. 11.04.2018 УВД ФСС України в м. Києві відмовило позивачу надати або оплатити путівку. Потребу в санаторно-курортному лікуванні визначено висновком МСЕК, - Справка ВТЭ-20 № 033365 о нуждаемости в дополнительных видах помощи от 28.07.88 и от 31.07.01 - «Нуждается в... санаторно - курортном лечении, с сопровождающим», Медичним висновком ЛКК № 679/15 від 29.03.02 «За станом здоров'я потребує санаторно-курортного лікування в м. Саки з супроводжуючим».

11.05.2018 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі та постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог /а.с. 30-32/.

19.06.2018 в.о. начальника управління Храпчун В.О. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить закрити провадження у цій справі, посилаючись на те, що у справах № 755/9336/16-ц, № 755/12875/16-ц і № 755/5798/17 вже вирішено спір про відсутність прав у ОСОБА_1 на тримання санаторно-курортного лікування від Управління, про що всіма інстанціями винесені відповідні рішення /а.с.85-90/. Позовні вимоги ОСОБА_1 вважає безпідставними та такими, що суперечать закону, тотожними тим, що вже заявлялись позивачем раніше та були вирішені в судовому порядку, а тому просить закрити провадження за цих підстав.

18.06.2018 позивачем подано відповідь на відзив /а.с.82-84/, в якій міститься виклад обставин, що вже вказувались ОСОБА_1 у позовній заяві, а також наведено перелік судових рішень за позовами ОСОБА_1

У судовому засіданні позивач підтримав позов з викладених в ньому підстав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача Огін Л.С. підтримав позицію в.о. начальника управління Храпчун В.О. щодо закриття провадження, яка викладена у відзиві. При цьому зазначив, що позивач ОСОБА_1 до суду із позовною вимогою про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, - путівка на 2018 рік, не звертався.

Судом відмовлено у закритті провадження, оскільки із позовною вимогою, яка є предметом судового розгляду у цій справі, позивач до суду не звертався.

Також, Огін Л.С. заперечив проти позову, вважає, що у позивача відсутні правові підстави для стягнення на його користь вартості санаторно-курортної путівки із супроводжуючим, вартості проїзду позивача із супроводжуючим, а також стягнення на його користь моральної шкоди.

Інших заяв по суті позовних вимог від учасників справи не надійшло.

Суд, вислухавши сторони, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказів, на засадах верховенства права, відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права прийшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Як убачається з матеріалів справи, 01 березня 1984 року ОСОБА_1, при будівництві «Водогрязелечебницы», за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 34, внаслідок нещасного випадку (падіння з висоти), отримав трудове каліцтво, про що був складений відповідний акт №1 про нещасний випадок на виробництві від 12 березня 1984 року /а.с. 4/.

Згідно довідки серії ВТЕ-20 № 033365, виданої лікарсько-трудовою експертною комісією, позивачу була встановлена інвалідність першої групи безстроково зі втратою професійної працездатності /а.с. 3/.

Відповідно до довідки про результати виявлення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потребі в додаткових видах допомоги, складеної 31 липня 2001 року спеціалізованою травматологічною медико-соціальною експертною комісією внаслідок проведеного огляду, ОСОБА_1 потребує санаторно-курортного лікування. Вказані відомості також підтверджуються медичним висновком № 679/15 від 29 березня 2002 року /а.с.5/.

Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дарницького району м. Києва» ОСОБА_1 13.03.2018 та 18.08.2017 видано відповідні довідки № 72, № 158 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування /а.с.6/.

Позивачем у якості письмового доказу надано до суду копію рахунку на оплату № УС00-000244 від 01.03.2018, постачальник послуги ГАУ РК «Специализированный спинальный санаторий им. Академика Н.Н. Бурденко», ИНН , 296500, Крым Респ, Саки г, Курортная ул, дом № 10, на сумму 300 150,00 рублів /а.с.7/.

24.11.2017 позивачем направлено на адресу відповідача заяву щодо надання, придбання та оплати вартості путівки у спеціалізованому спинальному санаторії для лікування у 2018 році /а.с. 8/. Як зазначає у позовній заяві сам позивач відповідь на вказану заяву на його адресу не надійшла.

15.03.2018 позивач повторно звернувся до УВД ФСС України в м. Києві щодо надання, придбання та оплати вартості путівки у спеціалізованому спинальному санаторії для лікування у 2018 році /а.с. 9/.

Відповідно до відповіді від 11.04.2018 № 1837-4.3 УВД ФСС України в м. Києві постановами управління № 592-3м та №592 від 10 та 20 грудня 2004 року «Про припинення страхової виплати та соціальних послуг» ОСОБА_1 було припинено страхові виплати та надання всіх інших послуг, вичерпний перелік яких закріплено в резолютивній частині Постанов, та до якого, в тому числі, входить надання санаторно-курортного лікування. Зазначені постанови винесено у відповідь на дії позивача по закриттю рахунку, на який проводились страхові виплати та заяву до управління від 13.12.2004 з особистою відмовою «отримувати будь-які кошти, послуги і виплати», які підпадали під перелік підстав для припинення страхових виплат,Є закріплених статтею 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Крім цього Управління неодноразово зверталось до позивача з пропозицією і черговий раз пропонує подати власноручну заяву про бажання отримувати страхові виплати та послуги, після чого вона буде розглянута комісією з виплат, яка приймає відповідне рішення у вигляді Постанови. Оскільки до управління згадувана заява про бажання отримувати страхові виплати та послуги від імені позивача не подавалась, постанови про припинення страхових виплат та соціальних послуг винесені на підставі ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є чинними, так само, як і рішення суду в задоволенні (справи № 755/12875/16-ц, № 755/9336/16-ц, інші) управління не має підстав для забезпечення позивача санаторно-курортним лікуванням/а.с. 9/.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 10.12.2004 № 09/592-3м ОСОБА_1 припинено страхову виплату та соціальні послуг, у зв'язку з відмовою отримувати кошти від Фонду ССНВ та закриття о/р в банку /а.с. 11/.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Згідно ч. 3, 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров'я застрахованого. Витрати на ліки, лікування, протезування (крім протезів з дорогоцінних металів), придбання санаторно-курортних путівок, предметів догляду за потерпілим визначаються на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість. Потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам I групи щорічно безоплатно за медичним висновком надається путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсує Фонд у розмірі, встановленому правлінням Фонду. Потерпілому, який став інвалідом, компенсуються також витрати на проїзд до місця лікування і назад. Особі, яка супроводжує потерпілого до місця лікування і назад (крім санаторно-курортного лікування), Фонд компенсує за наявності підтверджуючих документів (оригіналів) витрати на проїзд і житло за розмірами згідно із законодавством про службові відрядження. Особу, яка супроводжує на санаторно-курортне лікування інваліда, якому за висновком МСЕК або індивідуальною програмою реабілітації інваліда визначено потребу в супроводі, Фонд забезпечує путівкою без лікування (лише проживання та харчування) або компенсує такі витрати у разі самостійного придбання путівки.

Механізм забезпечення виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - виконавча дирекція Фонду) та її управліннями в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділеннями в районах та містах обласного значення потерпілих, які стали інвалідами унаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, санаторно-курортним лікуванням визначено Положенням про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31.10.2007 № 49.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. Розділу 2 вказаного Положення, фінансування витрат на санаторно-курортне лікування потерпілих здійснюється виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду в межах передбачених коштів на ці цілі відповідно до потреби шляхом безготівкового перерахування коштів санаторно-курортним закладам, з якими укладено договори. Підставою для забезпечення потерпілих санаторно-курортним лікуванням є документи, зазначені в пункті 2.5 цього Положення, та висновок медико-соціальної експертної комісії, індивідуальна програма реабілітації інваліда (у разі наявності).

Згідно п. 2.5. Розділу 2 Положення, для взяття на облік для санаторно-курортного лікування потерпілі (або уповноважені ними особи) подають до робочих органів такі документи: - заяву за встановленою формою (додаток 1); - висновок МСЕК про потребу потерпілого в санаторно-курортному лікуванні; - медичну довідку лікувальної установи за формою № 070/о; - індивідуальну програму реабілітації (у разі наявності). Заява реєструється в журналі обліку (додаток 2). Датою взяття на облік потерпілого вважається дата подання заяви.

Відповідно до Інструкції про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхову виплату затвердженої постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20.04.2001 № 10 особова справа потерпілого ОСОБА_1 була прийнята Управлінням від ВАТ «Трест Київміськбуд-6» згідно Акту прийому-передачі № 10/184 від 08.06.2004.

Постановою Управління № 10/476 від 10.06.2004 потерпілому було продовжено виплату щомісячних страхових виплат та надання медико-соціальної допомоги. Страхові виплатив повному обсязі проводились з моменту призначення по листопад 2004 року включно на рахунок потерпілого, що був повідомлений документально при передачі справи, та на який попередньо проводило виплати саме підприємство.

30.11.2004 Московським відділенням ощадбанку № 5398/442 було повернуто кошти нараховані Управлінням за жовтень та листопад місяць з припискою «У зв'язку з закриттям особового рахунку». На підставі зазначених дій Управління винесло постанову про припинення страхових виплат № 09/592-3м від 10.12.2004, після чого звернулось до позивача з проханням надати пояснення, на що отримано лист від 13.12.2004, в якому повідомлялось про відмову отримувати будь-які кошти від Фонду.

Керуючись п. 5, 6 ст. 46 Закону України від 23.09.1999 « 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а також фізичною неможливістю надавати зазначені кошти та відсутністю в Управління права зобов'язати потерпілого їх отримувати, Управлінням було винесено Постанову № 09/592 від 20.12.2004, якою додатково припинялось надання соціальної допомоги з вичерпним переліком послуг, що припиняються, який включав у себе витрати на санаторно-курортне лікування позивача та оплату вартості проїзду до місця призначення в тому числі.

Таким чином, для здійснення фінансування витрат на санаторно-курортне лікування позивача з боку відповідача, позивачем ОСОБА_1 мала б бути подана відповідна заява, за результатами подання якої позивача мали б взяти на облік та розглянути питання про надання фінансування на санаторне-курортне лікування його як потерпілого від нещасного випадку на виробництві. В той же час, як вбачається з матеріалів справи, соціальні виплати позивачу були припинені на підставі саме його заяви, при цьому інших заяв про надання виплат на санаторне-курортне лікування, позивачем відповідачу надано не було.

У судовому засіданні суд сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, з'ясував у позивача, чи дійсно він подавав заяву про припинення відповідної соціальної допомоги, на що останній стверджувально відповів: «Так, подавав», та чи не має намір звернутися до відповідача із заявою для взяття на облік, ОСОБА_1 категорично заперечив таку можливість.

За правилами ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може відмовитись від свого майнового права.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

За приписами ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на вищевикладені обставини, враховуючи, що позивач добровільно відмовився від отримання страхових виплат у 2004 році, в тому числі забезпечення санітарно-курортним лікуванням від Управління, та в подальшому не звертався із відповідною заявою встановленої форми до відповідача, соціальні виплати позивачу припинені за його заявою, постанова про припинення виплат є чинною, отже ОСОБА_1 на час звернення до суду не є суб'єктом соціального страхування у розумінні п. 14 ч. 1 ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а тому суд приходить висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог до відповідача як державного органу, що здійснює в порядку, визначеному вказаним Законом, забезпечення потерпілих, які стали інвалідами унаслідок нещасного випадку на виробництві.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то вказані позовні вимоги також задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою.

Позивачем до матеріалів справи не було надано будь-яких відомостей на підтвердження душевних хвилювань, моральних переживань, понесених позивачем внаслідок протиправності дій відповідача, враховуючи те, що суд прийшов до ґрунтовного висновку про відсутність неправомірності в діях відповідача.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві, про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, - путівка на 2018 рік, у зв'язку з чимвідшкодування судових витрат не здійснюється.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 4, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Положенням про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31.10.2007 № 49, ст. ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України,

УХВАЛИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, - путівка на 2018 рік, - відмовити.

Копію рішення видати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набираєзаконної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2604.

Складення повного тексту рішення - 27.06.2018.

Суддя В. Шевченко