Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 357/12069/14-ц

провадження № 61-14006св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, публічне акціонерне товариство національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства національної акціонерної страхової компанії «Оранта» - Негрич Світлани Юріївни, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в складі судді Протасова О. М. від 21 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області в складі суддів: Олійника В. І., Ігнатченко І. В., Лівінського С. В., від 18 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 14 січня 2014 року приблизно о 17 год. 40 хв., ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем FORD SIERRA, державний номер НОМЕР_1, та рухаючись по вул. Сквирське шосе в м. Біла Церква у напрямку вул. Київської в районі будинку № 70 порушив вимоги п.п. «в» п. 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України та допустив наїзд на нього, внаслідок чого він отримав перелом лобної кістки зліва та субарахноїдальні крововиливи, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 08 травня 2014 року по кримінальній справі №357/4032/14-к ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами з випробуванням строком на 1 рік.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) він перебував на стаціонарному лікуванні, а на час розгляду справи лікувався амбулаторно. Під час проведення амбулаторного лікування на придбання лікарських засобів він витратив 9 075 грн 95 коп., які просив стягнути з ОСОБА_2

Зазначав, що він продовжував отримувати душевні та фізичні страждання і його психічний стан погіршився. До того ж ОСОБА_2 станом його здоров'я не поцікавився і збитки не відшкодував. У зв'язку з цим просив стягнути з ОСОБА_2 також моральну шкоду, яку оцінив у 50 000 грн.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в складі судді Протасова О. М. від 25 січня 2016 року залучено до участі у справі співвідповідача - публічне акціонерне товариство національну акціонерну страхову компанію «Оранта» (далі - ПАТ НАСК «Оранта»).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ HACK «Оранта» на користь ОСОБА_1 4 594 грн 60 коп. матеріальної шкоди та 3 000 грн моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ВАТ HACK «Оранта», яке змінило назву на ПАТ НАСК «Оранта», на підставі полісу №АС/7685150 строком дії від 08 січня 2014 року до 07 січня 2015 року з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну здоров'ю та життю, 100 000 грн. Позивач частково довів обґрунтованість придбаних ним ліків, а тому з урахуванням наданих позивачем доказів документально підтверджена сума шкоди, завданої здоров'ю складає 4 594 грн 60 коп., яка підлягає стягненню зі страхової компанії. В частині відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції застосував положення статті 1193 ЦК України, врахував грубу необережність потерпілого, який станом на момент ДТП перебував у стані алкогольного сп'яніння, та визначив суму моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому у розмірі 3 000 грн, які суд стягнув з ПАТ НАСК «Оранта».

Рішенням апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2016 року скасовано в частині стягнення моральної шкоди.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 10 000 грн моральної шкоди.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині відшкодування моральної шкоди мотивовано тим, що визначена районним судом сума відшкодування моральної шкоди є недостатньою, у зв'язку із чим указана шкода підлягає стягненню зі страхової компанії у сумі 10 000 грн. Із висновками районного суду в іншій частині суд апеляційної інстанції погодився.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ПАТ НАСК «Оранта» - Негрич С. Ю., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» 229,73 грн моральної шкоди

Касаційна скарга мотивована тим, що обсяг відповідальності ПАТ НАСК «Оранта» встановлено відповідним полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Визначаючи суму відшкодування моральної шкоди, суди першої та апеляційної інстанцій не застосували закон, який підлягав застосуванню у даній справі, а саме положення статті 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якими страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Ураховуючи, що, на думку страховика, суму відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю ОСОБА_1 суди вірно визначили в розмірі 4 594 грн 60 коп. - сума відшкодування моральної шкоди згідно вимог указаного Закону має становити 229 грн 73 коп. (4 594 грн 60 коп. х 5 %), яка і підлягає стягненню зі страхової компанії.

В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, у зв'язку із чим згідно вимог статті 400 ЦПК України не переглядаються Верховним Судом.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Верховний суд не погоджується з рішенням судів першої та апеляційної інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушення норми процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій в частині, яка переглядається, не відповідають з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2014 року у кримінальній справі №357/4032/14-к за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, встановлено, що 14 січня 2014 року приблизно о 17 год. 40 хв., ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем FORD SIERRA, державний номер НОМЕР_1, та рухаючись по вул. Сквирське шосе в м. Біла Церква у напрямку вул. Київської в районі будинку № 70 порушив вимоги п.п. «в» п.2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1, внаслідок чого потерпілий отримав перелом лобної кістки зліва та субарахноїдальні крововиливи, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпечності для життя.

Судами встановлено, що шкода, заподіяної здоров'ю ОСОБА_1 складає суму в розмірі 4 594 грн 60 коп.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів урегульовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно вимог статті 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно з пунктом 1.3. статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Згідно з частиною першою пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Разом з тим, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суди не врахували, що статтею 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, а не від ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров'ю.

При цьому згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 157/353/16-ц (касаційне провадження 61-5265св18), у постанові Верховного Суду від 05 березня 2018 року у справі № 687/1585/16-ц (касаційне провадження 61-3469св18).

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У пунктах 1, 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року передбачено, що якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд уточнює позовні вимоги та вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 заявив вимоги, зокрема, щодо відшкодування моральної шкоди, до ОСОБА_2

Матеріали справи, досліджені судами попередніх інстанцій, не містять відомостей про те, що після залучення до участі у справі співвідповідача -ПАТ НАСК «Оранта» ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2016 року, позивач уточнював позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, тобто в частині справи, яка переглядається касаційним судом, та заявив відповідні вимоги до страхової компанії.

Колегія суддів перевірила правильність застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права виключно в межах доводів касаційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства національної акціонерної страхової компанії «Оранта» - Негрич Світлани Юріївни, задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року, в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С.П. Штелик