Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа №2-4003/11

провадження № 61-30897 св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ТАСкомбанк»,

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ТАСкомбанк» на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 18 липня 2017 року у складі колегії суддів Кримської О.М., Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2011 року Публічне акціонерне товариство «ТАСкомбанк» (далі - ПАТ «ТАСкомбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 19 вересня 2005 року між Акціонерний банк «Муніципальний», правонаступником якого відповідно до власного статуту є ПАТ «ТАСкомбанк», та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір №КФ/ІД(06)04-05. За умовами вказаного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 32 000,00 доларів США строком до 18вересня 2020 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 19 вересня 2005 року між ПАТ «ТАСкомбанк»та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором солідарно з позичальником у повному обсязі за своєчасне виконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за договором кредиту не виконує, за період з 05 грудня 2009року по 14 вересня 2011 року утворилась заборгованість, позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 375 084,09 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2012 року позов задоволено.Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ТАСкомбанк» 375084,09 грн заборгованості за кредитним договором №КФ/ІД(06)04-05 від 19 вересня 2005 року та судові витрати.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором у позивача виникло право на стягнення заборгованості як з боржника, так і з поручителя в солідарному порядку.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2013 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення у справі залишено без задоволення.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2017 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення у справі залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 18 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 - задоволено. Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2012 року у цій справі в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором №КФ/ІД(06)04-05 від 19 вересня 2005 року в розмірі 375 084,09 грн та понесених судових витрат 1 700,00 грн-державного мита та 120,00 грн - витрат на інформаційно-технічне забезпечення на користь ПАТ «ТАСКомбанк» з ОСОБА_4 скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ПАТ «ТАСкомбанк» у порушення умов договору поруки письмово не проінформувало поручителя про зміну умов кредитного договору пов'язаних із розміром відсотків.

У поданій у липні 2017 року касаційній скарзі ПАТ «ТАСкомбанк» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі.

У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що рішення апеляційного суду є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального права

Відповідно до пункту 4 договору поруки, поручитель приймає на себе перед кредитором солідарну відповідальність за виконання позичальником боргових зобов'язань в строки і на умовах, передбачених кредитним договором, сплатити зазначену вище заборгованість за кредитним договором.

Поручитель зобов'язаний самостійно стежити за виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором.

У договорі поруки зазначено, що поручитель не повинен чекати доки банк повідомить його про наявність заборгованості за кредитним договором, а повинен сам відстежувати розмір і періодичність платежів позичальника, а у випадку наявності заборгованості погашати її власним коштом у повному обсязі.

У пункті 6 договору поруки зазначено, що поручитель погоджується зі змінами умов кредитного договору, в тому числі із тими, які будуть здійснені у майбутньому і призведуть до збільшення обсягу відповідальності поручителя: зі зміною строку погашення кредиту, процентів і комісій, а також розміру процентів і комісійних, і продовжує нести обов'язок за цим договором у випадку внесення банком і позичальником змін у кредитний договір.

Пояснення апеляційного суду, що банком не надано належних та допустимих доказів щодо виконання пункту 6 договору поруки, не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості, оскільки у пункті 6 договору поруки зазначено, що поручитель погоджується із змінами умов кредитного договору.

Заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4 мотивовано тим, що статтею 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується його відповідальність.

Аналіз змісту статті 559 ЦК України дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання. Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредитів.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Судами встановлено, що 19 вересня 2005 року між Акціонерним банком «Муніципальний» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №КФ/ІД(06)04-05, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 32 000 доларів США зі сплатою 14% річних на строк до 18 вересня 2020 року (підпункт 1.1. пункту 1 іпотечного договору а.с. 10-13).

На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 19 вересня 2005 року між Акціонерним банком «Муніципальний» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № П(06)06-05 (а.с.14).

Апеляційний суд переглядав заочне рішення в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_4 як поручителя. В іншій частині судове рішення не оскаржувалося, тому судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові у частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4, апеляційний суд дійшов висновку, що згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за кредитним договором з 25 серпня 2010 року банком збільшено відсоткову ставку з 14,00% до 14,5%. Банком не надано суду першої інстанції та апеляційному суду належні та допустимі докази щодо виконання приписів пункту 6 договору поруки. У матеріалах справи відсутнє письмове повідомлення поручителя про зміну умов кредитного договору, пов'язаних з зміною розміру процентів.

Перевіряючи доводи касаційної скарги Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 553, частини першої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення зобов'язання боржником, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з пунктом 6 договору поруки від 19 вересня 2005 року №П(06)06-05 ОСОБА_4 погодився на зміну умов кредитного договору, у тому числі з тими, які будуть здійснені на майбутнє та приведуть до збільшення обсягу відповідальності поручителя із зміною строку погашення кредиту, відсотків і комісій, а також розміром відсотків і комісій та продовжує нести обов'язки за цим договором у випадку внесення банком і позичальником змін у кредитний договір. Банк зобов'язаний письмово інформувати поручителя про зміни умов кредитного договору, пов'язаних із зміною строків погашення кредиту, відсотків і комісій, а також розмірів відсотків і комісій.

Абзацом 3 пункту 4 договору поруки сторони передбачила, що поручитель зобов'язаний самостійно стежити за виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Апеляційний суд із посиланням на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 26 вересня 2012 року у справі №6-100цс12, зазначив, що положення договору поруки не містять інформації про те, що зміна та доповнення умов основного кредитного договору повинні були здійснюватися без повідомлення поручителя, що не свідчить про відмову поручителя від узгодження можливих змін.

Дійшовши такого висновку, апеляційний суд не надав належну оцінку пункту 6 договору поруки у сукупності з іншими положеннями цього договору, не з'ясував, чи не повідомлення банку поручителя про зміни умов кредитного договору є підставою для припинення поруки, ураховуючи, що поручитель погодився з усіма майбутніми змінами умов кредитного договору, в тому числі, які призведуть до збільшення обсягу відповідальності, не дав оцінки, чи зобов'язаний банк погоджувати зміни умов кредитного договору з поручителем шляхом укладення додаткової угоди у разі зміну умов кредитного договору, пов'язаних з зміною строків погашення кредиту, відсотків, комісій, а також розміру відсотків та комісій, які наслідки настають у разі не повідомлення банком поручителя про зміни умов кредитного договору, пов'язаних із зміною строків погашення кредиту, відсотків і комісій, а також розмірів відсотків і комісій.

Оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, то Верховний Суд не має підстав ухвалити власне рішення.

Відповідності до пункту першого частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Верховний Суд бере до уваги тривалий розгляд справи у суді, проте із урахуванням завдань судочинства (стаття 2 ЦПК України) та викладених вище мотивів вважає необхідним скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ТАСкомбанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 18 липня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В.Ступак

Г. І. Усик