АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» червня 2018 року

м. Харків

справа № 642/3112/17

провадження № 22-ц/790/3393/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2018 року, постановленого суддею Грінчук О.П. в залі суду в м. Харкові,-

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини або передачі нерухомого майна у частку погашення аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що 11 грудня 2010 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який в подальшому, на підставі судового рішення від 24 листопада 2015 року, було розірвано.

Від зазначеного шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, дитина проживає разом в ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні. З листопада 2015 року відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає.

Зважаючи на зазначене, з урахуванням остаточних уточнень, просила суд стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, з листопада 2015 року і до досягнення повноліття, у розмірі 1/3 частини з усіх видій його заробітку (доходу).

14 листопада 2017 року відповідачем подано заперечення на позов, в якому зазначив, що від сплати аліментів та утримання дитини не ухиляється, проте сплата аліментів в розмірі 1/3 частини від доходу є занадто великою та непосильною, оскільки його офіційна заробітна плата становить 7 061,29 грн., іншого доходу не має. Крім того, відповідач має захворювання - гепатит С, яке обумовлює відповідний спосіб життя, правильне і достатнє харчування, регулярний догляд за станом здоров'я, зважаючи на що значна частина доходу направляється на медичне обстеження та придбання ліків. Також, зазначив, що в період шлюбу ним було оформлено кредити з метою забезпечення потреб сім'ї. кредитні зобов'язання, станом на час розгляду справи, він сплачує самостійно. Відповідач не має постійного місця проживання, в будинку, придбаному з ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, можливості проживати не має, оскільки остання проживає в ньому з дитиною та іншим чоловіком. Необґрунтованими є позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час, а саме з листопад 2015 року, оскільки в даний період сторони спільно проживали, вели спільний побут та відповідач приймав участь в утриманні сина. Зважаючи на зазначене, просив суд позов задовольнити частково, стягнути з нього на утримання дитини аліменти, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), з дні пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 аліменти в розмірі не менше 1/3 частини від усіх заробітків (доходів) щомісячно, починаючи з 21 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення змінити, зменшити розмір аліментів до 1/6 частини від усіх заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів є необґрунтованим та не вмотивованим. При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не врахував стан здоров'я та майновий стан відповідача. Судом необґрунтовано був врахований факт перебування на утриманні ОСОБА_1 ще одного сина ОСОБА_6 та понесенні нею витрати на утримання ОСОБА_3, які є додатковими (оплата верхової їзди та відвідування дитячої школи мистецтв), та не мають враховуватися при визначенні розміру аліментів. ОСОБА_1 не надала будь-яких належних та допустимих доказів, що безспірно свідчать про її скрутний майновий стан та необхідність сплати відповідачем аліментів в розмірі1/3 частини з усіх видій його заробітку (доходу). Судом першої інстанції не було взято до уваги того факту, що відповідач має на утриманні ще двох дітей від першого шлюбу.

31 травня 2018 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін. Зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи відповідача щодо перебування на його утриманні ще двох дітей від іншого шлюбу не відповідають фактичним обставинам, оскільки ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав на ОСОБА_7 та ОСОБА_8, діти всиновлені та мають іншого батька, колишня дружина від сплати аліментів на двох дітей відмовилась, що підтверджується копією судового рішення та відповідної заяви. Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не було надано доказів на підтвердження незадовільного стану здоров'я. До суду апеляційної інстанції не надано доказів, що підтверджують посилання відповідача на регулярне медичне обстеження та придбання ліків тощо. Факт найму останнім житла та надання на його підтвердження відповідного договору не є обставиною, яка стосується даного спору та не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Також є необґрунтованими доводи відповідача щодо уникнення позивачем обов'язку утримання дитини у разі сплати ним аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх заробітків (доходів) щомісячно, оскільки на утримання дитини та задоволення його потреб, необхідних для належного розвитку, вимагається більш значна грошова сума.

18 червня 2018 року ОСОБА_2 подано до суду апеляційної інстанції письмові пояснення в яких зазначив, що позбавлення його батьківських прав не позбавляє обов'язку утримувати дітей. З тексту заяви ОСОБА_9 вбачається, що вона отримувала від ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей в повному обсязі, будь-яких претензій з цього приводу не має. Посилання позивача на недійсність договору оренди житла у зв'язку з родинним зв'язок з орендодавцем є необґрунтованими, безпідставними та недоведеними.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2018 року справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи (а.с. 192).

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, відзиві на неї та письмових поясненнях, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням майнового положення відповідача та недоведеності перебування на його утриманні інших дітей, доцільно визначити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх заробітків (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення аліментів за минулий час, суд зазначив, що ОСОБА_1 не було доведено, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням відповідача від їх сплати.

Колегія суддів частково погоджується з даними висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів за минулий час, сторонами не оскаржується, зважаючи на що, колегія суддів рішення суду в даній частині не перевіряє.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, підтверджується письмовими доказами, що від зареєстрованого між сторонами шлюбу вони мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

11 грудня 2010 року між сторонами зареєстрований шлюб, який рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2015 року розірвано (а.с. 7,8).

ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25, 209).

ОСОБА_2 працює в Харківській дирекції публічного акціонерного товариства «Укрпошта» на посаді водія. Загальна сума доходу за період з січня 2017 року по жовтень 2017 року включно, без урахування аліментів, становить 70 612,91 грн., що дорівнює в середньому 7 061,29 грн. на місяць (а.с. 49).

З копії виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 31 жовтня 2017 року, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_2 має захворювання - хронічний гепатит «С», стадія ремісії (а.с. 51).

ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 7/150 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 54).

Як було зазначено вище, за вказаною адресою проживає позивач разом з дитиною.

Матеріали справи не містять даних про наявність на праві власності у ОСОБА_2 будь-якого іншого майна.

З договору оренди кварти вбачається, що ОСОБА_2 прийняв у строкове платне користування для проживання житлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2. Розмір орендної плати становить 900,00 грн. (а.с. 95-100).

ОСОБА_1 має на утриманні другу дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 114).

ОСОБА_3 з 01 вересня 2017 року навчається в 1-А класі КЗ «Харківська загальноосвітня школа I-III ступенів № 30 ХМР Харківської області ім. Героя Радянського Союзу С.О. Борзенка» (а.с. 118).

23 листопада 2016 року ОСОБА_1 уклала в інтересах ОСОБА_3 договір про проведення занять по катанню верхи на коні. Оплата за дані послуги становить 1 800,00 грн. протягом місяця шляхом придбання харчування для коня (а.с. 121-123).

ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою-підприємцем (а.с. 144).

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2012 року ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав на двох дітей від іншого шлюбу.

З копії заяви ОСОБА_9 від 02 жовтня 2012 року вбачається, що вона отримувала в повній мірі від ОСОБА_2 аліменти за виконавчим листом. Претензій не має (а.с. 204).

З матеріалів справи, а саме з довідки КЗОЗ «ХМДКЛ № 19» та КЗ «Харківська загальноосвітня школа I-III ступенів № 30 ХМР Харківської області ім. Героя Радянського Союзу С.О. Борзенка» вбачається, що ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає (а.с. 205, 206).

Матеріали справи не містять даних щодо наявності будь-яких хронічних захворювань у ОСОБА_3

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Оскільки при розгляді справи в суді апеляційної інстанції не було встановлено, що відповідач у добровільному порядку надає допомогу на утримання сина, то колегія суддів дійшла висновку, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 181, ч.1 ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розміру аліментів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція ООН «Про права дитини»), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З аналізу матеріалів справи та пояснень представника відповідача вбачається, що відповідач має постійної роботу та його дохід становить в середньому 7 061,29 грн. на місяць. Разом з тим, хоча відповідач і є працездатним, він має захворювання - хронічний гепатит «С», стадія ремісії, будь-якого іншого майна на праві приватної власності, окрім частки вищезазначеного будинку, в якому проживає ОСОБА_1 з дитиною, не має, зважаючи на що, з метою проживання, орендує житлове приміщення.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність у нього рухомого та нерухомого майна, та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в порушення вимог ст. 182 СК України суд першої інстанції необґрунтовано не врахував майновий стан відповідача, не встановив матеріальний стан ОСОБА_1 та не взяв до уваги належний також і їй, відповідно до ст. 180 СК України, обов'язок утримувати дитину, зважаючи на що в порушення ч.4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи та без з'ясування стану матеріального становища платника аліментів дійшов помилкового висновку про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх заробітків (доходів) щомісячно.

За таких обставин, суд при визначенні розміру аліментів повинен враховувати зобов'язання обох батьків утримувати дитину.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення суд повинен враховувати також і участь матері в утриманні дитини.

Зважаючи на зазначене, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, колегія суддів дійшла висновку про доцільність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх заробітків (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на зазначену ОСОБА_1, у разі покращення матеріального становища відповідача, не позбавлена права повторного звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дитини.

В іншій частині доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та письмові пояснення були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, їм надано належної оцінки та вони не спростовують висновків щодо доцільності зміни розміру аліментів.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а визначений судом розмір аліментів зменшенню з 1/3 частини до 1/4 частини.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2018 року - змінити.

Зменшити розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/3 частини від усіх заробітків (доходів) щомісячно, починаючи з 21 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття до 1/4 частини від усіх заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Постанову складено «22» червня 2018 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук