Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/338/17 Головуючий у 1-й інст. Пасічний Т. З.
Категорія 48 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Борисюка Р.М.

ОСОБА_1

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №280/338/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, поділ майна, витребування майна

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 березня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Пасічного Т.З. у м.Коростишів,

встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив встановити факт проживання однією сімєю з ОСОБА_3 з осені 2004 року по 09 грудня 2016 року, визнати спільним сумісним майном подружжя будівельні матеріали та рухоме майно загальною вартістю 150000 грн., придбане в період з 2003 по 2016 роки, стягнути з відповідачки половину вартості майна, а також витребувати у відповідачки його особисті речі три шкіряні куртки, два килими, кришталеві бокали, рюмки, стопки у кількості 36 шт., пральну машину «Малютка», мобільний телефон «Нокіа-3310». В обґрунтування позову зазначив, що за час проживання однією сімєю з ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 облаштував житловий будинок і прибудинкову територію, ними разом було набуто багато майна. В грудні 2016 року спільне проживання припинилось, у відповідачки залишилися його речі.

Під час розгляду справи заяви про зміну підстав або предмету позову, збільшення позовних вимог у встановленому процесуальним законом порядку не подавав.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 березня 2018 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 20 листопада 2004 року по 09 грудня 2016 року. Визнано частину майна спільним майном подружжя, визнано витрати в сумі 20930 грн. такими, що здійснені в інтересах сімї. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 половину вартості майна в розмірі 33371грн.50 коп. та 1820 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову у позові. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує на те, що позивач не довів факт проживання однією сімєю з осені 2004 року по 09 грудня 2016 року, відповідачка визнавала такий факт лише за період до кінця 2005 року. Також зазначає, що витрати на ремонт не є майном і їх стягнення не регулюється нормами Сімейного кодексу.

У відзиві представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін. Зазначає що між сторонами склались притаманні подружжю відносини, було набуте спільне майно, у іншому шлюбі на час існування таких відносин ОСОБА_2 не перебував.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Як передбачено п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України 2004 року, п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка і жінки без шлюбу. Фактами, що мають юридичне значення, є факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Ознаками сімї в контексті положень Сімейного кодексу України є спільне проживання, повязаність спільним побутом, наявність взаємних прав і обовязків (ст.3 СК України).

На обґрунтування вимоги про встановлення факту проживання з відповідачкою однією сімєю позивач просив допитати свідків, будь-яких інших доказів на підтвердження цього факту не надав. Проте, покази свідків, які не містять даних про повязаність сторін спільним побутом, наявність у них взаємних прав і обовязків, спільного бюджету і спільних витрат не є достатніми для встановлення такого факту.

Відповідачка визнала факт проживання однією сімєю в період з 2004 по 2005 рік, проте такий факт не має юридичного значення, оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів придбання спільного майна в цей період, наявності такого майна.

Визнаючи витрати в сумі 20930 грн. такими, що здійснені ОСОБА_2 в інтересах сімї, суд першої інстанції на порушення принципу диспозитивності цивільного процесу вийшов за межі позовних вимог.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння, проте позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що у володінні ОСОБА_3 знаходяться його особисті речі.

Висновок суду про часткову обґрунтованість позову суперечить обставинам справи і не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Отже, рішення належить скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.259, 268, 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389- 391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 задовольнити, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 березня 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: