ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2018 року м. Кропивницький

справа № 507/508/18

провадження № 22-ц/4809/396/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.,

учасники справи :

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача за довіреністю - Науменко В?ячеслав Вікторович,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2018 року у складі судді Галицького В.В. у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке перейменовано у Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк», звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову Банк зазначав, що відповідно до заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 26 січня 2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем, який на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, є ОСОБА_1. До складу спадщини входять кредитні збов?язання померлого, тому 29 листопада 2017 року спадкоємиці було направлено лист-претензію, в якій Банк заявив вимогу про повернення заборгованості у розмірі 5211,22 грн. з урахуванням коштів, внесених на погашення заборгованості, що утворилась на день смерті позичальника ОСОБА_2 Вимоги Банку відповідач не задовольнила, тому позивач просив стягнути з неї на його користь вказану заборгованість за кредитним договором без номера від 26 січня 2011 року (а.с.2-5).

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 21 травня 2018 року справу за позовом Банку до ОСОБА_1 передано за підсудністю до Вільшанського районного суду Кіровоградської області (а.с.72).

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку, що позивач дізнався про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 07 жовтня 2016 року, за його претензією була заведена спадкова справа 19 жотня 2016 року. Проте, до відповідача Банк звернувся з претензією 26 жовтня 2017 року, а до суду 18 квітня 2018 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого ч.2 ст.1282 ЦК України, тому позбавлений права вимоги (а.с. 96-99).

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд не врахував ту обставину, що статтею 1281 ЦК не встановлено певного порядку пред?явлення вимоги кредиторів. Пред?явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Суд не врахував, що з дати, з якої позивачу стало відомо про смерть боржника, а також з дати його смерті до дати звернення позивача з претензією кредитора до нотаріуса, минуло менше шести місяців (а.с103-106).

Відповідач, яка отримала під розписку копію апеляційної скарги, копію ухвали про відкриття апеляційного провадження (а.с.124), відзив на апеляційну скаргу не надала.

У зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Кіровоградської області справу передано до утвореного Кропивницького апеляційного суду та 16 жовтня 2018 року розподілено судді- доповідачу, а 31 жовтня 2018 року визначено склад колегї суддів для розгляду справи (а.с. 118-119).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, 02 листопада 2018 року справу призначено до розгляду з повідомленням учасників справи на 28 листопада 2018 року (а.с.121, 125).

В засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи під розписку (а.с.128), в судове засідання апеляційного суду не прибула, про причини неявки суд не повідомила. Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

З урахуванням вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.264 ЦПК УКраїни під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Зазначеним нормам процесуального права рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 26 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір без номера, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 5600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов, встановлених договором.

Згідно Свідоцтва про смерть від 05 травня 2016 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.50).

07 жовтня 2016 року Банк звернувся до Любашівської районної державної нотаріальної контори Одеської області з претензією кредитора з проханням включити кредиторські вимоги у спадкову масу.

Претензія кредитора отримана і зареєстрована в нотаріальній конторі 18 жовтня 2016 року (а.с.54).

Згідно довідки Любашівської районної державної нотаріальної контори спадкову справу померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було заведено 19 жовтня 2016 року за претензією кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07 жовтня 2016 року. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину не зверталися (а.с.54).

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Копіями паспорта ОСОБА_2 та паспорта ОСОБА_1, підтверджується, що спадкоємцем, який постійно проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є його дружина ОСОБА_1 (а.с.47,48). Відомості про те, що відповідач протягом встановленого законом строку заявила про відмову від спадщини, відсутні.

За таких обставин суд першої інтанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є такою, що прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У зв?язку зі смертю позичальника зобов?язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини.

Позивачем надано розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_2 станом на день його смерті, з якого вбачається, що заборгованість по тілу кредита становить 3163,81 грн., по відсоткам за користування кредитом - 2047,41 грн, всього Банком заявлено претензію спадкоємцю на суму 5211 грн.22 коп. (а.с.6-8,9-11, 55,56-58).

Строки пред?явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред?явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред?явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (ч.3 ст.1281 ЦК).

Відповідно до ч.4 ст.1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред?явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Тобто, стаття 1281 ЦК України визначає преклюзивні строки пред?явлення таких вимог.

Сплив, визначених статтею 1281 ЦК України строків пред?явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов?язаннями, а також припинення такого зобов?язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

Встановлено, що Банк дізнався про смерть позичальника ОСОБА_2 та про відкриття спадщини 07 жовтня 2016 року і в цей же день направив претензію кредитора до Любашівської районної державної нотаріальної контори Одеської області за місцем відкриття спадщини. Спадкову справу померлого ОСОБА_2 заведено 19 жовтня 2016 року саме за претензією Банку (а.с.54).

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що Банк, як кредитор спадкодавця, не пред?явив вимоги до спадкоємця, що прийняв спадщину, у строк, встановлений частиною статт 1281 ЦК України, а тому позбавлений права вимоги, оскільки така вимога була пред?явлена спадкоємцю щляхом направлення претензії через нотаріуса через п?ять місяців після смерті позичальника.

Висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, до такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений ст.1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Таким чином, ст.1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред?явлення вимог кредиторів. Пред?явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Суд першої інтанції вказаного не врахував та безпідставно відмовив у задоволенні позову банку з підстав, передбачених ч.4 ст.1281 ЦК України. Допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення у справі.

Заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначала, що позивач пропустив строк позовної давності, за спадкодавцем не було зареєстровано за час його життя рухомого чи нерухомого майна, спадкове майно відсутнє, тому вимоги до неї безпідставні.

Поняття «строк пред?явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність».

Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред?ялення вимог щодо спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред?явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки, встановлені ч.2 і ч.3 цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Як свідчить розрахунок заборгованості, наданий позивачем, останній платіж на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 здійснив 18 травня 2015 року (а.с.8), з позовом до суду Банк звернувся 18 квітня 2018 року (а.с.2).

За таких обставин доводи відповідача про те, що позивач пропустив строк позовної давності, є безпідставними.

Згідно ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов?зані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов?язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов?язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Обов'язок спадкоємців боржника перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України).

Як свідчать матеріали справи, представником позивача було подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення (а.с.64).

Частиною 2 статті 83 ЦПК України передбачео, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч.4 ст.83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий в установлений законом строк з об?єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Згідно ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов?зків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як свідчать матеріали справи, в суді першої інстанції позивачем не дотримані вимоги ч.2, ч.4 ст.83 ЦПК України, не доведено позивачем наявності, об?єму та вартості спадкового майна після смерті позичальника ОСОБА_2, не надані докази на спростування доводів відповідача і в суді апеляційної інстанції, тому позов Банку до спадкоємця боржника є необґрунтованим, недоведеним, у зв?язку з чим не підлягає задоволенню.

Відмова в задоволенні позову Банку про стягнення з спадкодавця боргу за кредитним договором, не позбавляє права звернення до суду з позовом про накладення стягнення на майно, яке було передане спадоємцю у натурі.

У зв?язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.268, п.2 ч.1ст. 374, ст.376, 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2018 року скасувати.

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2018 року.

Головуюча суддя Л .В. Суровицька

Судді Т. М.Авраменко

В. В.Черненко