Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 688/405/16-ц

провадження № 61-26109св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області

від 21 квітня 2017 року у складі судді Цідик А. Ю. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 02 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Пастощука М. М., Корніюк А. П., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, у якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 119 033, 47 доларів США, що еквівалентно 2 998 453,11 грн.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору

від 18 травня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 остання отримала кредит у розмірі

41 800 доларів США на умовах, визначених договором, на термін

до 17 травня 2017 року. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеним того ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 Позичальник зобов'язання по договору не виконала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка в добровільному порядку сплачена не була.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області

від 21 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з

ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 18 травня 2007 року станом на 31 січня 2017 року: 33 720,03 доларів США заборгованості по кредиту, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 26 772,16 доларів США; 42 857, 72 доларі США заборгованості по процентах, в тому числі прострочена заборгованість по процентах - 42 425, 70 доларів США; 4 102,25 доларів США заборгованості по комісії, а всього 80 680 доларів США та 40 097,79 грн заборгованості по сплаті пені, що виникла станом на 05 травня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 31 044, 87 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору.

Місцевий суд також дійшов висновку, що в силу вимог частини четвертої статті 559 ЦК України порука ОСОБА_2 за договором поруки

від 18 травня 2007 року припинилася, а тому позовні вимоги банку про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не погодилось з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у позові до поручителя ОСОБА_2 та оскаржило рішення місцевого суду в цій частині до апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 02 серпня 2017 рокурішення суду першої інстанції залишено без змін.

Висновки апеляційного суду зводяться до того, що звернувшись у липні 2010 року до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило строк виконання зобов'язань за кредитним договором, а тому на момент пред'явлення зазначеного позову (січень2016 року) порука ОСОБА_2 припинилася на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України в зв'язку із закінченням п'ятирічного строку її дії, встановленого в договорі поруки.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалені у справі рішення в частині відмови в задоволенні вимог до поручителя, справу передати на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували норму частини четвертої статті 559 ЦК України та прийшли помилкового висновку про припинення поруки ОСОБА_2, оскільки у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Проте суди не перевірили у яких частинах може бути стягнута заборгованість за кредитом з поручителя, зважаючи, що строк дії кредитного договору - до 17 травня 2017 року.

При цьому ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-436цс15, яка судами не врахована під час розгляду даної справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано із суду першої інстанції.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суди встановили, що 18 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 41 800 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін до 17 травня 2017 року.

Виконання умов кредитного договору забезпечено: договором іпотеки, згідно умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 в

м. Шепетівка Хмельницької області та договором поруки від 18 травня

2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_2

У липні 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - орган опіки та піклування Шепетівського міського виконавчого комітетуХмельницької області, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 травня 2007 року в розмірі 43 634,44 доларів США, що складається з:

34 358,41 доларів США заборгованість за кредитом; 6 135,55 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом; 1 140 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 2 000,48 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

13 квітня 2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_1 та була предметом іпотеки. Того ж дня на рахунок для погашення заборгованості за кредитним договором

від 18 травня 2007 року було зараховано грошові кошти від реалізації предмета іпотеки у розмірі 12 868,22 доларів США - на тіло кредиту,

26,77 доларів США - послуги банку, 12 841, 44 доларів США - пеня.

У зв'язку з існуванням станом на 05 травня 2016 року непогашеної заборгованості за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про солідарне стягнення з боржника та поручителя

119 033, 47 доларів США, що еквівалентно 2 998 453,11 грн, яка складається з: 22 181,33 доларів США, що еквівалентно 558 747,70 грн, - заборгованість за кредитом; 49 692,14 доларів США, що еквівалентно 1 251 745,01 грн, - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 460 доларів США, що еквівалентно 162 727,40 грн, - заборгованість по комісії за користування кредитом; 40 700 доларів США, що еквівалентно 1 025 233 грн, - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Частиною другою статті 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, за виключенням гарантії (стаття 562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені.

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов'язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов'язання.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами кредитного договору встановлено щомісячну сплату з 18 по 23 число кожного місяця (п. 7.1 кредитного договору).

ПАТ КБ «ПриватБанк» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у липні 2010 року до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Відступаючи від практики Верховного Суду України, ВеликаПалата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16 (провадження №14-318цс18) прийшла висновку про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» вимог про стягнення з поручителя сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляв, колегія суддів приходить до висновку про необхідність виключити з ухвалених в справі судових рішень посилання на пропуск позивачем визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України строку для пред'явлення вимог до поручителя та припинення поруки ОСОБА_2, у зв'язку із чим рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають зміні із зазначенням про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з відсутністю підстав для його задоволення.

В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, а тому відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України Верховним Судом не перевіряються.

За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

РРР ішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області

від 21 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 02 серпня 2017 рокузмінити, виключити із судових рішень посилання на частину четверту статті 559 Цивільного кодексу України.

Вказати, що позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у вигляді передбачених договором процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне виконання умов кредитного договору не підлягає задоволенню з підстав, викладених у мотивувальній частині.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська