Постанова

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 640/20554/14-ц

провадження № 61-27621св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

представник заявника - ОСОБА_5,

заінтересовані особи: державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області КазанцевДмитро Олександрович, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9,

представники ОСОБА_8: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, на ухвалу Київського районного суду м. Харкова у складі судді Золотарьова Л. І. від 12 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Швецової Л. А., Котелевець А. В. від 09 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на дії та бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - Київський ВДВС Харківського МУЮ).

Скарга мотивована тим, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2013 року у справі № 2018/3528/2012 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 стягнуто заборгованість за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною не нижче 346 363,20 грн.

09 вересня 2014 року ОСОБА_4 отримала від Київського ВДВС Харківського МУЮ копію висновку щодо незалежної оцінки іпотечної квартири від 28 серпня 2014 року, згідно з яким вартість майна станом на 15 серпня 2014 року складала 418 363 грн без врахування ПДВ. Проте, оцінка вартості квартири станом на час виставлення квартири на торги не проводилась, а ціна продажу була виставлена за ціною, визначеною у рішенні суду від 16 жовтня 2013 року. Однак, після ухвалення указаного рішення і до передачі майна на реалізацію пройшло більше 2 років, тому згідно зі статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен був визначити вартість іпотечної квартири на момент проведення публічних торгів.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнення вимог, заявник просила визнати неправомірними дії державного виконавця Київського ВДВС Харківського МУЮ Казанцева Д. О. щодо оцінки майна, а саме квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати провести таку оцінку; відкликати в повному обсязі пакет ВП № 42076772, внесений до державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ») від 09 березня 2016 року - лот № 135253 (двокімнатна квартира АДРЕСА_1), направлений державним виконавцем Київського ВДВС Харківського МУЮ Казанцевим Д. О. та зобов'язати його зняти з реалізації арештованого майна вказану квартиру.

Суди неодноразово розглядали вказану справу.

Останньою ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки початкова ціна продажу предмета іпотеки була встановлена рішенням суду, то відповідно до підпункту 4.3.6 пункту 4.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець вправі передати майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 відхилено, а ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_4, правильно виходив із відсутності підстав для визнання дій державного виконавця з реалізації іпотечної квартири неправомірними та такими, які б порушували права ОСОБА_4

У серпні 2017 року представник ОСОБА_4 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили всіх фактичних обставин, які мають значення для справи, зокрема, не врахували, що на час проведення прилюдних торгів строк дії експертної оцінки, яка була визначена згідно висновку від 27 червня 2013 року № 2012 при розгляді справи № 2018/3528/2012 закінчився. Згідно звіту про оцінку майна від 18 травня 2017 року № SM-528-05-17, складеного ФОП ОСОБА_14 за замовленням ОСОБА_4, станом на 08 квітня 2016 року ринкова вартість іпотечної квартири становила 826 000 грн, що вдвічі більше початкової вартості квартири, виставленої на торги (а. с. 156-162, т. 4).

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 травня 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.

21 червня 2018 року судді-доповідачу передано заперечення ОСОБА_8 на касаційну скаргу, у якому остання зазначає, що оскільки в рішенні суду визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та встановлено його початкову ціну, то державний виконавець, виконуючи вказане рішення суду, діяв в межах закону та в межах своїх повноважень. Оскільки спірна квартира реалізована на електронних торгах та її власником з 20 травня 2016 року є ОСОБА_15, то викладені в касаційній скарзі доводи вже не є актуальними і не можуть бути задоволені судом.

21 червня 2018 року судді-доповідачу передано пояснення та доповнення представника ОСОБА_4 до касаційної скарги, у якій остання зазначила, що підтримує доводи та підстави, викладені в касаційній скарзі.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2013 року у справі № 2018/3528/2012, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 грудня 2013 року, задоволено вимоги ОСОБА_7 щодо стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з реалізацією квартири АДРЕСА_1 на прилюдних торгах за ціною не нижче 346 363,20 грн, на підставі якого було видано відповідний виконавчий лист.

12 лютого 2014 року за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження № 42076772.

Постановою головного державного виконавця Київського ВДВС Харківського МУЮ Казанцева Д. О. від 12 лютого 2016 року на спірну квартиру накладено арешт, а 22 лютого 2016 року державним виконавцем подано заявку до ДП «СЕТАМ» на проведення торгів щодо реалізації відповідного нерухомого майна ОСОБА_4 за початковою ціною 346 363,20 грн.

Згідно з копії протоколу проведення електронних торгів від 08 квітня 2016 року № 155572 спірна квартира була виставлена на продаж за стартовою ціною, вказаною у рішенні суду від 16 жовтня 2013 року - 346 363,20 грн, а реалізована за ціною 565 000 грн. Переможцем торгів стала ОСОБА_8

Обґрунтовуючи підстави скарги, заявник посилається на те, що іпотечна квартира була реалізована за заниженою вартістю, оскільки державним виконавцем оцінка нерухомого майна відповідно до статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» не проводилась, натомість майно передано на реалізацію за ціною визначеною судовим рішенням у розмірі 346 363,20 грн, яка була встановлена на підставі експертної оцінки, строк дії якої на час проведення прилюдних торгів закінчився.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим

Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено,

своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як передбачено пунктом 3 розділу VII Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2015 року № 2710/5, реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до положень підпункту 4.3.6 пункту 4.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5(в редакції чинній на момент проведення електронних торгів), якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду, державний виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна, крім рішень про конфіскацію майна.

Із матеріалів справи вбачається, що державний виконавець, передаючи спірну квартиру на електронні торги, діяв відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Згідно протоколу про проведення електронних торгів від 08 квітня 2016 року № 155572 спірна квартира була реалізована за ціною 565 000 грн (а. с. 172-174, т. 2).

Оскільки вартість квартири, встановлена в судовому рішенні від 16 жовтня 2013 року у справі № 2018/3528/2012, є нижчою, ніж вартість, яку сплатила ОСОБА_8 як переможець торгів, то порушення прав заявника при реалізації спірної квартири не відбулося.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило