ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/6046/18
Провадження № 22-ц/4820/201/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

учасники справи: відповідач ОСОБА_4, його представник ОСОБА_5, представник позивача ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/6046/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 01 серпня 2018 року (суддя Продан Б.Г., повне судове рішення складено 01 серпня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача - ОСОБА_8, про стягнення матеріальної допомоги на утримання дитини, яка продовжує навчання.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_7 зазначала, що від шлюбу із відповідачем, що розірвано 23.12.2015 року, 14 червня 1995 року народився син ОСОБА_9, який на даний час є повнолітній, навчається на денній формі у Тернопільському державному медичному університеті ім. І.Я. Горбачевського і не має самостійного заробітку. Позивачка зазначає, що вона за власні кошти орендує для сина житло, тоді як відповідач працює неофіційно столяром, має постійний дохід, має значну суму для того, щоб виконати свій батьківський обов'язок та надати матеріальну допомогу сину. Крім того, ОСОБА_8 була здійснена оплата за навчання у розмірі 73954,26 грн. Зважаючи на викладене позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь ? усіх витрат, пов'язаних із навчанням ОСОБА_8 в сумі 49007,63 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01 серпня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 матеріальної допомоги на утримання ОСОБА_8, який продовжує навчання в сумі 36977,13 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішення суду, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Апелянт вказує, що позивачка просила стягнути із відповідача не аліменти, а матеріальну допомогу, що чинним законодавством не передбачено. Разом з тим, апелянт вказує, що він не має постійного місця роботи і постійного заробітку, а тому його матеріальне становище не дає змоги сплачувати аліменти на повнолітнього сина, що продовжує навчання. Зважаючи на викладене, апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 вказує, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та прийшов до вірного висновку про наявність у відповідача фінансової можливості надати матеріальну допомогу синові. Позивачка зазначає, що посилання апелянта на та, що він є безробітним та немає постійного заробітку є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Судом першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів встановлено факт навчання ОСОБА_8 у ВНЗ, а також підтверджено розмір вартості навчання, оплату якого здійснила позивачка самостійно. Разом з тим, як вказує ОСОБА_7, апелянт не заперечував факт оплати навчання спільного сина за кошти позивачки, тому остання просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник позивачки проти доводів апеляційної скарги заперечує.

ОСОБА_8 до суду не з'явився, надіславши заяву про розгляд справи без його участі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз положень статей 182, 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, з умовами, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.18).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23 грудня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 22).

Повнолітній син сторін ОСОБА_8 в період з 01.07.2013 року по 30.06.2017 року навчався у Тернопільському державному медичному університеті ім. І.Я. Горбачевського і ним була здійснена оплата за навчання в сумі 73954,26грн. (а.с. 9 -11).

Згідно договору №47 від 27 серпня 2013 року, що укладений між ОСОБА_8 та ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України» в особі ректора члена-кореспондента НАМН України, проф. Ковальчука Л.Я. загальна вартість освітньої послуги за період з 01.09.2013 року по 30.06.2018 року становила 123340 грн. (а.с. 9-11).

Також встановлено, що з 01.09.2017 року ОСОБА_8 навчається у Тернопільському національному економічному університеті, що підтверджується договором №140672 про надання освітньої послуги між вищим навчальним закладом та фізичною особою від 18.08.2017 року (а.с.12-13).

Як вбачається із матеріалів справи 12.11.2014 року між ОСОБА_11, як наймодавцем та ОСОБА_4, ОСОБА_8, як наймачами, був укладений договір найму квартири терміном 11 місяців з 17.11.2014 року по 17.10.2015 року, плата за користування якої становить 1200 грн. в місяць (а.с.5).

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_4 на користь позивачки матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_8, який продовжує навчання у розмірі 36977 грн. 13 коп., суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 продовжує навчання в вищому навчальному закладі та потребує матеріальної допомоги відповідно до ст. 199 СК України.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлено, що 14.06.2013 року син сторін ОСОБА_8 досяг повноліття і в період з 14.03.2013 року по 23.03.2018 року ОСОБА_7 не зверталася до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позивачка та відповідач до 23.12.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі та вели спільне господарство. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_7 просить стягнути з відповідача ? матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина за минулий період: з 01.07.2013 року по 30.06.2017 рік понесену нею на оплату навчання ОСОБА_8 у Тернопільському державному медичному університеті; ? матеріальної допомоги за період навчання ОСОБА_8 у Тернопільському національному економічному університеті з грудня 2017 року по березень 2018 року та ? витрат на оренду житла за період з 17.11.2014 року по 17.11.2015 року і ? витрат на оплату комунальних послуг за період з 17.11.2014 року по 17.11.2015 року, а всього 49007,63 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Судова колегія вважає, що позовні вимоги ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, оскільки позивачем в порушення вимог ст. ст. 12, 77 - 81 ЦПК України не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з ОСОБА_4 за минулий період, однак відповідач ухилявся від їх сплати та, що зазначені витрати понесла у ці періоди саме позивачка. Адже, як вбачається із матеріалів справи, саме ОСОБА_8 оплачував навчання у Тернопільському державному медичному університеті та Тернопільському національному економічному університеті.

Враховуючи викладене, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо невідповідності оскаржуваного судового рішення нормам матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в силу ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 01 серпня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_7 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2018 року.

Судді: (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П'єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк