Справа № 146/99/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"26" червня 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.,

за участю секретаря Бойко Т.Є.,

представників ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Томашполі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з цим позовом, в якому просить зобовязати ОСОБА_5 надати йому , ОСОБА_4 та працівнику КП «Могилів-Подільське МБТІ» вільний доступ в будинок № 21 по вул. Сонячна в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області та не чинити будь-яких перешкод у проведені обмірів будинку та господарчих будівель, введенні спірного будинку в експлуатацію.

Даний позов обґрунтований наступним.

14 січня 194 року позивач зареєстрував шлю із ОСОБА_5 у виконавчому комітеті Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 2. Але у фактичних шлюбних відносинах позивач з відповідачкою проживали з 1987 року. В 1987 році, як вказує позивач, вони з ОСОБА_5 почали будувати житловий будинок № 21 по вул. Сонячна в с. Ракова Томашпільського району.

В 1989 році зробивши необхідні умови для життя в частині будинку, вони перейшли проживати у вказаний будинок та продовжували його добудовувати.

В 1994 році вони фактично закінчили будівництво чого будинку, після чого добудували ще господарчі будівлі та споруди.

Позивачем були отримані всі необхідні дозволи на будівництво будинку № 21 по вул. Сонячна в с. Ракова Томашпільського району та виготовлено будівельний паспорт. Однак, як вказує позивач, після розірвання шлюбу ОСОБА_5 не віддає йому будівельний паспорт на спірний будинок, оригінал державного акту на земельну ділянку по вул. Сонячна, 21 в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області та перешкоджає виготовленню технічного паспорта на будинок, а тому позивач не може ввести його в експлуатацію.

Таким чином позивач зазначає, що звязку з тим, що ОСОБА_5 проживаючи на даний час у збудованому ними будинку, не допускає його та працівників БТІ в будинок і не бажає цього зробити, не даючи йому можливості виготовити технічний паспорт на будинок, ввести його в експлуатацію та зареєструвати право власності на цей будинок, він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

27 лютого 2018 року відповідачем ОСОБА_5 було подано відзив на позовну заяву, згідно якого, остання просила відмовити в задоволенні позову, оскільки правових підстав для задоволення позову немає. Крім того, відповідачка вказала на факт підробки документів позивачем ОСОБА_4, з приводу чого відповідачка звернулася до ОСОБА_6 Відомості по вказаний факт внесено до ЄРДР.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задоволити. Зокрема пояснив, що після розірвання шлюбу з відповідачкою ОСОБА_5 вони почали ділити спільне майно. Так ще в 1994 році на його імя був виготовлений будівельний паспорт для будівництва житлового будинку № 21 в с. Ракова. В 2017 року він пішов в БТІ та замовив виготовлення технічної документації на вказаний будинок, проплативши відповідну суму коштів за вказану послугу. Однак коли він разом з працівником БТІ та дільничим інспектором поліції прийшли до вказаного будинку для проведення відповідних замірів, відповідачка кричала і ображала та не давала цього зробити і працівники БТІ не змогли зробити заміри нерухомого майна. Таким чином вважає, що порушуються його права як співвласника будинку.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 просив суд позовні вимоги ОСОБА_4 задоволити, оскільки відповідачка порушує права позивача.

Відповідачка ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що будинок вона будувала сама і про це є всі відповідні докази. Заначила, що в той день як прийшов позивач з працівником БТІ, вона пасла корову, до неї зателефонували сусіди і сказали, що хтось ходить в неї на подвірї. Вона прийшла додому і дійсно заборонила працівнику БТІ зробити відповідні заміри, оскільки в них є спір щодо даного будинку і обміри повинні робитися також в її присутності. Вказала, що згоди на обміри будинку не дасть до тих пір поки судом не вирішиться спір кому належить будинок.

Представник відповідачки ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_2 в судовому засідання просив відмовити в задоволенні позову, оскільки питання щодо виготовлення технічної документації на будинок не порушують прав ОСОБА_4 на спірний будинок. Вказав, що в іншій цивільній справі, яка знаходиться на розгляді в суді буде встановлено про належність сторонам спірного будинку, тому подана позовна заява є безпідставною.

Суд, заслухавши пояснення сторін у справі та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному зясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_4, є власником земельної ділянки розміром 0,2046 га з цільовим призначенням, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області, земельна ділянка 21, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 6)

Разом з тим згідно наданої позивачкою довідки виданої в.о. старости с. Ракова, вбачається що згідно земельнокадастрової книги по селу Ракова земельна ділянка площею 0,20 га. по вул. Сонячна належала Бойко ( після реєстрації шлюбу- Бакус) З.О. (а.с.3)

З виписки з погосподарської книги № 7 по Раківській сільській раді Томашпільського району за 1986-1990 роки по особовому рахунку № 496 вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 голова двору, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 - жінка. (а.с. 8)

Згідно будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, вбачається, що ОСОБА_4 як індивідуальному забудовнику виділено земельну ділянку в с. Ракова по вул. Сонячна. До будівельного паспорта додано виписку з рішення № 39 від 28 березня 1989 року, згідно якого вирішено дозволити громадянину ОСОБА_4 будівництво індивідуального житлового будинку на 3 кімнати, житловою площею 43,1 кв. м. і господарських споруд в с. Ракова по вул. Сонячна на земельній ділянці площею 0,15 га. Також додано проект забудови земельної ділянки забудовника. ( а.с. 43-45)

Зміст права власності, відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1ст. 319 ЦК України.

Згідно із ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, відповідно до п. 3 ч. 1 цієї статті є припинення дії, яка порушує право. Захист права власності регулюється нормами ЦК України, зокрема Главою 29 Розділу І Книги Третьої.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Право користування, відповідно до змісту ст. 317 ЦК України, це юридична можливість вчинення власником фактичних дій відносно речі. Право розпорядження в свою чергу полягає в юридичній можливості власника визначати юридичну і фактичну долю речі.

ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 33 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вказав що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що під час судового розгляду даної справи доведено, що відповідачем ОСОБА_5 дійсно чиняться перешкоди позивачу у користуванні майном, а саме остання перешкоджає здійснити відповідні заміри житлового будинку № 21, який розташований по вул. Сонячна в с. Ракова, для виготовлення технічного паспорта та здачі його в експлуатацію.

Крім того сама відповідачка визнала той фак, що нею чиняться перешкоди ОСОБА_4 та працівникам БТІ в доступі до житлового будинку.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд вважає, що відповідачка ОСОБА_5 своїми діями щодо недопуску позивача та працівників БТІ до житлового будинку дійсно порушує права ОСОБА_4 як забудовника житлового будинку по вул. Сонячна, 21 в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області, крім того як зазначалося вище, саме на імя ОСОБА_4 виготовлено будівельний паспорт та виділено земельну ділянку для забудови.

Враховуючи вищевказане позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту довідки до акта огляду МСЕК серії АС № 028398 від 1.02.2010 року відповідачу ОСОБА_5 встановлено другу групу інвалідності безтерміново.(а.с.63)

Згідно ч. 1 п. 9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп.

Оскільки позивачем при подачі позову сплачено судовий збір відповідно до квитанції від 29.01.2018 року в сумі 704, 80 грн., також позивачем понесено витрат на правову допомогу під час судового розгляду цивільної справи на підтвердження чого було надано квитанцію № 29/01 від 29 січня 2018 року на суму 2000 грн, а відповідач є звільненим від сплати судового збору, оскільки має інвалідність 2 групи, то суд приходить до висновку про відшкодування вказаних витрат за рахунок державиу порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст.2, 4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 89, 141, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном задоволити.

Зобовязати ОСОБА_5 надати ОСОБА_4 та працівнику КП «Могилів-Подільське МБТІ» вільний доступ в будинок № 21 по вул. Сонячна в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області та не чинити будь-яких перешкод у проведенні обмірів будинку та господарчих будівель, веденні спірного будинку в експлуатацію.

Компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 2704, 80 грн (дві тисячі сімсот чотири гривні 80 копійок).

В задоволенні решти вимог щодо компенсації судових витрат з відповідача ОСОБА_5 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: ОСОБА_7

Повний текст рішення виготовлено 2 липня 2018 року.