Справа № 447/2743/17 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/342/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Львів

Справа №447/2743/17

Провадження №22-ц/811/342/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участю: ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 04 червня 2018 року (суддя Бачун О.І.)

у справі

за позовом ОСОБА_3 до Гонятичівської сільської ради Миколаївського району Львівської області, третьої особи ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

14 грудня 2017 року до суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до Гонятичівської сільської ради Миколаївського району Львівської області, за участі третьої особи ОСОБА_2 і у своєму позові просив суд визнати негативною та недостовірною інформацію про нього, наведену головою Гонятичівської сільської ради ОСОБА_2 у характеристиці №02-11/28 від 22.03.2016 року а саме "За час проживання на території Гонятичівської територіальної громади зарекомендував себе як скандальна та не адекватна людина. Обирався депутатом Гонятичівської сільської ради неодноразово порушував депутатську етику і виконуючи депутатське доручення був причетний до викрадення документів виконкому Гонятичівської сільської ради"; зобов'язати голову сільської ради ОСОБА_2 спростувати поширені ним неправдиві відомості про нього, шляхом оголошення особам, яким ці відомості поширювалися; стягнути з Гонятичівської сільської ради Миколаївського району Львівської області на його користь 15000 грн. у відшкодування моральної шкоди за приниження його честі та гідності, ділової репутації та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності; вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що слідчим відділом Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. До матеріалів цього кримінального провадження долучено характеристику відносно нього від 22.03.2016р. яку видав сільський голова Гонятичівської сільської ради ОСОБА_2 і з якою він ознайомився у жовтні 2017 року. У вказаній характеристиці зазначено, що він є скандальною та неадекватною людиною, неодноразово порушував депутатську етику і виконуючи депутатське доручення був причетний до викрадення документів виконкому сільської ради. Вважає, що голова сільської ради здійснюючи представницьку функцію, розповсюдив про нього негативну та недостовірну інформацію, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, завдає йому моральної шкоди. Вказує, що він до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався щодо викрадення документів, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, а тому такі твердження у характеристиці є недостовірними і завдають йому моральну шкоду, яку він оцінює на рівні 15000,00 грн.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 04.06.2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недостовірними відомості про ОСОБА_3 наведені сільським головою Гонятичівської сільської ради ОСОБА_2 у характеристиці №02-11/28 від 22.03.2016 року про те, що "виконуючи депутатське доручення був причетний до викрадення документів виконкому Гонятичівської сільської ради". Зобов'язано сільського голову Гонятичівської сільської ради ОСОБА_2 спростувати вказану недостовірну інформацію, шляхом видачі оновленої характеристики на ОСОБА_3 після набрання рішенням законної сили. Стягнуто з Гонятичівської сільської ради Миколаївського району Львівської області в користь держави 352 гривні 40 копійок судового збору

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі вказує, що рішення є незаконним та необґрунтованим, а також таким, що не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, з неповним з`ясуванням судом обставин обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновку суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного її вирішення. Не погоджується з висновком суду , що частина інформації яка викладена в характеристиці від 22.03.2016 року, а саме: «за час проживання на території Гонятичівської територіальної громади зарекомендував себе як скандальна та неадекватна людина. Обирався депутатом Гонятичівської сільської ради неодноразово порушував депутатську етику» є оціночним судженням , а ому спростуванню не підлягає. Вказує, що своїми діями відповідач завдав йому моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Дана шкода виразилась в його і його сім`ї душевних та психологічних стражданнях. Вказує, що переніс психологічний стрес, який спричинив гіпертонічну хворобу, якою він страждає по сьогоднішній день.

В доводах своєї посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, так як вважає, що жодне слово з цієї характеристики не знайшло свого підтвердження. Вважає, що визначені судом оціночні судження не є такими, оскільки відповідач не оцінив його, а категорично стверджував, що він є скандальна та неадекватна людина. Щодо моральної шкоди, то вказує, що така шкода виразилася у його та його сім'ї душевних та психологічних стражданнях, він переніс психологічний стрес, який спричинив гіпертонічну хворобу.

Просить рішення суду скасувати в частині незадоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в цій частині позовні вимоги задоволити.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу сільський голова Гонятичівської сільської ради просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, так як відповідачем по справі було надано докази фактів, які викладені у характеристиці і така містить інформацію про відомості, якими володіє орган місцевого самоврядування.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

17.10.2018 року цивільна справа № 447/2743/17 одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2018 року для розгляду цивільної справи № 447/2743/17 (провадження № 22-ц/811/342/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Струс Л.Б., суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що поширена інформація про позивача не є суб'єктивною оцінкою дійсних фактів та подій, оскільки вона подана у формі характеристики, виразно, недвозначно вказано, що позивач виконуючи депутатське доручення був причетний до викрадення документів виконкому сільської ради. Поширена інформація не є оціночним судженням відповідача, оскільки інформація містить фактичні дані, які можна перевірити на предмет їх дійсності. Щодо наведеної в характеристиці інформації про те, що позивач зарекомендував себе як скандальна та неадекватна людина, то суд вважав їх оціночними судженнями і такі не спростував. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зобов'язання відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом видачі нової характеристики. В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд відмовив виходячи з того, що діями відповідача не завдано моральної шкоди позивачу, а саме позитивне вирішення спору є елементом моральної компенсації позивачу.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.03.2016р. за №02-11/28 Гонятичівською сільською радою Миколаївського району Львівської області, за підписом сільського голови ОСОБА_2 видано характеристику на ОСОБА_3, в якій зазначено, що "за час проживання на території Гонятичівської територіальної громади зарекомендував себе як скандальна та неадекватна людина. Обирався депутатом Гонятичівської сільської ради неодноразово порушував депутатську етику і виконуючи депутатське доручення був причетний до викрадення документів виконкому Гонятичівської сільської ради.".

Окрім того,встановлено, що 13.05.2011р. ДІМ Миколаївського РВ ГУМВСУ у Львівській області Пеньков Н.В. розглянуто телефонне повідомлення ОСОБА_2 від 06.05.2011р. про те, що 06.05.2011р. ОСОБА_3 шахрайським способом заволоділа заявою, яка була зареєстрована по вхідній пошті і знаходилася в депутата Гонятичівської сільської ради. В порушенні кримінальної справи відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що поширені у характеристиці на ОСОБА_3 відомості в частині "виконуючи депутатське доручення був причетний до викрадення документів виконкому Гонятичівської сільської ради" є недостовірними.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду, оскільки вказана інформація повністю спростовується встановленою обставиною щодо відсутності будь-якого доведеного складу кримінального чи адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_3 щодо викрадення документів сільської ради.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини.

У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

За змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (надалі Постанова) зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Враховуючи, що відповідачем було поширено інформацію про позивача, у спосіб видачі характеристики від 22.03.2016р., а така інформація не відповідає об'єктивній дійсності, то має місце порушення особистого немайнового права позивача яке закріплено у ст. 297 ЦК України.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Так, приймаючи рішення в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що поширена в характеристиці інформація "за час проживання на території Гонятичівської територіальної громади зарекомендував себе як скандальна та неадекватна людина. Обирався депутатом Гонятичівської сільської ради неодноразово порушував депутатську етику" є оціночними судженнями, а тому спростуванню не підлягає.

Згідно з роз'яреннями, які викладені у п. 19 зазначеної вище Постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009р. №1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Як зазначено у ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Судова колегія вважає, що вживши у характеристиці такі висловлювання як "скандальна та неадекватна людина" "порушував депутатську етику" відповідач фактично здійснив власну оцінку особи позивача, причому не вказав будь-яких фактичних даних, які б могли бути витлумачені як недостовірна інформація.

Окрім того, як видно з матеріалів справи та не заперечується сторонами, спірні висловлювання у характеристиці стосуються позивача як депутата сільської ради, тобто публічної особи.

У рішенні ЄСПЛ по справі Лінгенса (12/1984/84/131) від 8 липня 1986 року (п. 42) відзначено, що межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і громадського загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про безпідставність віднесення таких висловлювань до оціночних суджень є неприйнятними. Так, аргументи позивача в апеляційній скарзі щодо відсутності з цього приводу рішень по кримінальних чи адміністративних справах, а також протоколи засідання депутатської комісії не можуть бути визнані достатніми, оскільки в основу оціночних суджень зокрема і покладено суб'єктивне тлумачення певним суб'єктом особи іншого суб'єкта. А враховуючи, що така оцінка стосується публічної особи і вжита у документі, метою якого є власне отримання характеризуючи даних, то такі висловлювання вірно віднесено судом першої інстанції до оціночних суджень.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування судового рішення в частині відмови у стягненні моральної шкоди.

Правові наслідки поширення недостовірної інформації органом місцевого самоврядування визначені у ст. 276 ЦК України і системний аналіз її частин дає підстави для висновку, що відшкодування моральної шкоди завданої таким порушенням настає у випадку не вчинення дій щодо негайного поновлення порушеного права.

Тобто, правовий наслідок у вигляді відшкодування шкоди не є обов'язковим у випадку констатації факту порушення органом місцевого самоврядування особистого немайнового права особи. Обов'язковим правовим наслідком є виключно дії щодо його поновлення.

В межах даної справи суд першої інстанції дійшов до висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду, що сам факт спростування недостовірної інформації у визначений законом спосіб є належною та, з врахуванням конкретних обставин справи, достатньою сатисфакцією порушеного права позивача.

Однак, визначаючи спосіб спростування недостовірної інформації суд першої інстанції не в повній мірі визначився з нормою матеріально права, яка підлягає до застосування у спірних правовідносинах.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов'язання сільського голову спростувати недостовірну інформацію шляхом видачі оновленої характеристики, суд помилково не застосував положення ч. 5 ст. 277 ЦК України, яка передбачає, що якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що в цій частині рішення суду необхідно скасувати та постановити нове, яким зобов'язати сільського голову спростувати недостовірну інформацію щодо позивача шляхом відкликання характеристики від 22.03.2016р.

Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 04 червня 2018 року - скасувати в частині задоволення позову щодо зобов'язання голови Гонятичівської сільської ради ОСОБА_2 спростувати вказану недостовірну інформацію, шляхом видачі оновленої характеристики на ОСОБА_3 після набрання рішенням законної сили, та в цій частині постановити нове судове рішення, яким зобов'язати голову Гонятичівської сільської ради ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію шляхом відкликання з слідчого відділу Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області протягом одного тижня з дня набрання законної сили даної постанови характеристику №02-11/28 від 22.03.2016 року.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 6 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді