У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" грудня 2018 р.

м. Київ

справа № 755/17860/18-ц

провадження № 4с/755/238/18

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Ламбуцької Т.О.,

учасники розгляду:

заявник ОСОБА_1;

представник заявника ОСОБА_2,

заінтересована особа ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про скасування постанов державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду 22 листопада 2018 року із скаргою, в якій просить поновити строк для подання даної скарги, за наслідками розгляду якої скасувати як неправомірні рішення державного виконавця Попович Я.В. у виконавчому провадженні № 39001284 від 11.07.2018 року, а саме: постанову про арешт майна боржника, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду.

Заявник мотивує свої вимоги тим, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 заявник підтримував гарні стосунки, допомагав матеріально, надавав допомогу у догляді та вихованні з сином з самого початку його народження. Однак, 27.09.2018 року заявник отримав оскаржувані постанови державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Києва від 11.07.2018 року, які прийнято у зв'язку із виконанням рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2012 року про стягнення з заявника аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно наданої державним виконавцем довідки у заявника наявна заборгованість по аліментам у розмірі 73 000,00 грн. Однак заявник вважає, що заборгованість сформовано державним виконавцем безпідставно, заявник передавав кошти особисто, а також перераховував на банківський рахунок ОСОБА_3 на утримання дитини. При цьому про наявність рішення щодо стягнення з заявника аліментів останній дізнався після отримання оскаржуваних постанов державного виконавця. З огляду на викладене заявник вважає, що державний виконавець всупереч своїх обов'язків не здійснила жодних дій щодо перевірки обставин виконання заявником батьківського обов'язку по наданню матеріальної допомоги дитині, що є підставою звернення заявника з даною скаргою до суду.

Крім того, заявником подано клопотання мотивоване тим, що 11.07.2018 року державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_4 прийнято оскаржувані постанови, які заявником отримано 27.09.2018 року, що підтверджено відбитком штемпелю поштового відділення, а вперше до суду із скаргою на вказані постанови державного виконавця заявник звернувся 08.10.2018 року, тому вважає, що строк звернення з даною скаргою до суду має бути поновлено.

Заявник ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні скаргу підтримали в повному обсязі з підстав, що містить її зміст, вказуючи на часткове виконання заявником аліментних зобов'язань та понесення ним додаткових витрат на дитину.

Заінтересована особа, стягувач за виконавчим провадженням, ОСОБА_3 в судовому засіданні проти скарги заперечила, вказуючи на обізнаність заявника про свій обов'язок щодо матеріального утримання дитини та про наявність аліментних зобов'язань, які заявником не виконуються належним чином, тому постанови державного виконавця як захід забезпечення виконання заявником рішення суду щодо матеріального утримання дитини є правомірними. Крім того, ОСОБА_3 зауважено, що заявник не сплачував аліменти по два роки, останнім часом перераховує їй кошти на карту ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1, однак аліментну заборгованість у розмірі 73 000,00 грн. не погасив.

Представник суб'єкта оскарження Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Згідно положення частини другої статті 450 Цивільного процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вислухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до наступного.

Згідно положення ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (частина перша статті 449 Цивільного процесуального кодексу України).

Таким чином, ураховуючи клопотання заявника ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги на постанови державного виконавця від 11.07.2018 року, суд визнає таке клопотання обґрунтованим, з огляду на те, що процесуальний строк звернення до суду із скаргою пропущено заявником у зв'язку із отриманням копій оскаржуваних постанов поза межами строку їх оскарженння, що є поважною причиною пропуску такого строку, який підлягає до поновлення та є підставою розгляду скарги заявника по суті його вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, втрати годувальника тощо може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Згідно положення ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Так, судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2012 року по цивільній справі № 2604/12788/12 стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що народився в м. Києві, аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 1000 (одна тисяча) грн. щомісячно, починаючи з 06 червня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі виконавчого листа № 2604/12788/12, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 16.07.2013 року, відкрито виконавче провадження ВП № 39001284 про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що народився в м. Києві, аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 1000 (одна тисяча) грн. щомісячно, починаючи з 06 червня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За даними довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 13.07.2018 року № 52488, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів за період з 12.06.2012 року по 01.07.2018 року становить 73 000,00 грн.

В межах процедури виконавчого провадження ВП № 39001284 та у зв'язку із наявністю з боку боржника ОСОБА_6 заборгованості по сплаті аліментів за період з 12.06.2012 року по 01.07.2018 року в сумі 73 000,00 грн. головним державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Федоріною А.М. 11.07.2018 року прийнято постанову про арешт майна боржника, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положенням ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов'язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

06.02.2018 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, в тому числі і в Закон України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у новій редакції за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Статтю 11 Закону України «Про виконавче провадження» було доповнено частиною четвертою, відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев'ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Виходячи із змісту наведеної правової норми, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобов'язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження прав боржника.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Зміни до Закону України «Про виконавче провадження», якими, зокрема, запроваджено накладення обмеження на права боржника за постановою державного виконавця, внесені Законом України від 07.12.2017 № 2234-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», набрали чинності 06.02.2018 року.

В Прикінцевих положеннях Закону України від 07.12.2017 № 2234-19 відсутні вказівки щодо відкладеного набрання чинності ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а отже вона підлягає застосуванню одразу із набранням чинності даним Законом в цілому, із 06.02.2018 року.

До набрання чинності зазначеними змінами до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній з 05.10.2016 року, передбачалась можливість притягнення боржника до відповідальності за несплату аліментів за вдвічі менший період, а саме за наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець роз'яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.

Частиною 4 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строк для застосування обмежень, передбачених ч. 9 ст. 71 цього Закону обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а не з дня набрання чинності Законом від 07.12.2017 року № 2234-19.

У зв'язку з викладеним, суд вважає правомірним винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов 12.09.2018 року, так як обмеження за несплату аліментів згідно положень ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» застосовано державним виконавцем після набрання Законом від 07.12.2017 року № 2234-19 чинності, а визначення заборгованості по аліментам за шість місяців, за наявності якої до боржника застосовуються відповідні обмеження, є порядком визначення заборгованості, а не встановленням відповідальності особи.

Врахування заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла у боржника за період до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни вст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», не можна розцінювати як надання цій нормі зворотної сили.

Таким чином, проаналізувавши надані заявником докази, керуючись вищенаведеним законодавством щодо регулювання порядку виконання рішення суду, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог заявника ОСОБА_1, оскільки судом встановлено, що заходи обмеження боржника застосовані державним виконавцем на підставі оскаржуваних постанов від 11.07.2018 року у зв'язку із невиконанням заявником як боржником в межах виконавчого провадження зобов'язань по сплаті аліментів, що призвело до утворення заборгованості по сплаті аліментів, сума якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, а загалом становить 73 000,00 грн., ураховуючи, що виконавче провадження було відкрито до набрання чинності Законом від 07.12.2017 № 2234-19. При цьому заявником не надано суду доказів належної оплати аліментів у визначеному судом розмірі, починаючи з червня 2012 року. Крім того, в судовому засіданні стягувачем ОСОБА_3 підтверджено факт перерахування протягом поточного року коштів заявником на її карту з відкритим рахунком в ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1, однак стягувачем зауважено, що надані заявником квитанції про перерахунок ним коштів на картки із рахунками ПАТ ПриватБанк з номером НОМЕР_2 (а.с. 13, 15, 16) не є перерахунком аліментів, оскільки стягувачем не відкривались такі банківські рахунки, тому і не було отримано кошти за цими рахунками. Разом з тим, заявником не надано суду жодного доказу здійснення ним погашення вже існуючої заборгованості по аліментам, розмір якої є значним, що порушує права дитини на достатнє матеріальне забезпечення. Щодо доводів заявника про відсутність з його боку факту ухилення від сплати аліментів, то вони є безпідставними, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, наявних в ній доказах в їх сукупності та вимогах закону, а відтак не впливають на правомірність дій державного виконавця.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про скасування постанов державного виконавця є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючисьЗаконом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, ст.ст. 258-261, 268, 352-354, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про скасування постанов державного виконавця - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники судового розгляду мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 03 грудня 2018 року.

Суддя: В.І. Галаган