АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року місто Київ.

Справа № 757/660/14-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/796/5530/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 (особи яка не брала участі під час розгляду справи та вважає, що суд своїм рішення вирішив питання про її права та обов'язки) на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2014 року, у складі судді Козлова Р.Ю. (інформація про час ухвалення рішення та дату складання повного тексту рішення відсутня)

в справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Головне управління Держземагенство у м. Києві, -

ВСТАНОВИВ:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

У грудні 2013 року заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просить суд встановити факт надання 02 вересня 2005 року ОСОБА_3 згоди на відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель із земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначив, що в червні 2005 року він звернувся до Київського міського Голови із заявою про відведення у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в Дарницькому районі м. Києва, розташованої по вул. Лермонтова, 14-Е. На підставі листа-доручення Київської міської ради № 225-032-3363 від 14.07.2005 ТОВ «ТРАНСПРОЕКТ» розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки заявнику для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Лермонтова, 14-Е у Дарницькому районі м. Києва. В ході розроблення проекту землеустрою було встановлено, що згідно чергового кадастрового плану дана земельна ділянка знаходилась у користуванні ОСОБА_3 і ним повинна бути надана згода на відведення земельної ділянки у власність заявника.

02 вересня 2005 року така згода ОСОБА_3 була надана у формі заяви, підпис останнього на якій було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бердесом М.О. та зареєстровано в реєстрі за № 5955.

Між тим заявник не може завершити процедуру оформлення права власності земельної ділянки, у зв'язку з втратою органами земельних ресурсів оригіналу заяви ОСОБА_3 від 02.09.2005 року про надання згоди.

Отримання дублікату заяви ОСОБА_3 або довідки про нотаріальне посвідчення його підпису на вказаній заяві є неможливим, оскільки ОСОБА_3 помер, а згідно ст. 8 Закону України «Про нотаріат», нотаріус має право видавати довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Посилаючись на вищевикладені обставини, заявник просив встановити факт надання 02 вересня 2005 року ОСОБА_3 згоди на відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель із земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 заявнику у власність.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.04.2014 року заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, від якого залежить виникнення у нього майнових прав, заінтересована особа - Головне управління Держземагенства у м. Києві - задоволено.

Встановлено факт, що 02 вересня 2005 року ОСОБА_3 була надана згода на відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель із земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 292 ЦПК України (в редакції, що діяла на час подання апеляційної скарги), якою встановлено, що право апеляційного оскарження також мають і особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2014 року та закрити провадження у справі. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції при вирішенні питання про юрисдикційність даної справи не було враховано норми закону та пропозиції Верховного Суду України про те, що суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11.04.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, за участі заінтересованої особи: Головного управління Держземагенства у м. Києві скасовано та ухвалено нове рішення наступного змісту.

В задоволенні вимог заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, за участі заінтересованої особи: Головного управління Держземагенства у м. Києві - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 08 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до цього ж суду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 411 ЦПК України.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не заявилися. Про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2005 приватним нотаріусом КМНО Бердесом М.О. було засвідчено справжність підпису ОСОБА_3 на заяві, адресованій Київському міському голові про те, що ОСОБА_3 не заперечує проти відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд із земельної ділянки, АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 Зазначено, що претензій та заперечень з його сторони не буде.

В ході розгляду справи судом першої інстанції було витребувано із Десятої КДНК матеріали спадкової справи померлого ОСОБА_3, з якої вбачається, що в складі спадкового майна ОСОБА_3 відсутні земельні ділянки, зокрема і земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Оригінал вказаної вище заяви ОСОБА_3 від 02.09.2005 органами земельних ресурсів була втрачена.

З матеріалів доданих до апеляційної скарги ОСОБА_1 встановлено, що 20.10.2006 ОСОБА_3 була надана згода на відведення у користування земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1

Вказана згода ОСОБА_3 на відведення у користування земельної ділянки була надана у вигляді заяви на ім'я Голови КМР, посвідченої державним нотаріусом Шостої КДНК Грушою О.В. та зареєстрованої в реєстрі № 11-7298.

Із зазначеної заяви вбачається, що ОСОБА_3 просить вважати недійсною попередню заяву, посвідчену приватним нотаріусом Бердес М.О. за номером № 5955 від 02.09.2005.

Вирішуючи питання про задоволення заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що заява є обґрунтованою та в судовому засіданні встановлено той факт, що 02.09.2005 ОСОБА_3 було надано згоду на відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель із земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції є помилковим та не в повній мірі відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України у редакції 2004 року , законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України в редакції 2004 року, яка діяла на час ухвалення рішення , суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи залишає заяву без розгляду.

Такі ж самі положення містить і Цивільний процесуальний кодекс України в редакції 2017 року, який діє на час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції (ч.4 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України в редакції 2004 року ( ч.1 ст. 293 ЦПК України в редакції 2017 року), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В порядку окремого провадження розглядаються зокрема і справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.01.1995 року (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, які не пов'язані з наступним вирішенням спору про право.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Перевіривши матеріали справи апеляційним судом встановлено, що в даному випадку, заявник фактично просить встановити факт, який буде доказом та надаватиме йому право на реєстрацію земельної ділянки, проте при розгляді судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, докази не фіксуються, і не встановлюється їх доказове значення поза спором про право, що такими доказами підтверджується чи оспорюється.

Отже, встановивши, що встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне ОСОБА_2. для подальшого подання даного рішення суду до державних органів для реалізації свого права на реєстрацію земельної ділянки, суд першої інстанції повинен був залишити дану заяву без розгляду, оскільки виник спір про право, роз'яснивши заявнику його право на звернення до суду з позовом на загальних підставах.

Крім того, під час розгляду справи в апеляційному суді було встановлено, що 20.10.2006 ОСОБА_3 була надана згода на відведення у користування земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1 Вказана згода ОСОБА_3 на відведення у користування земельної ділянки була надана у вигляді заяви на ім'я Голови КМР, посвідченої державним нотаріусом Шостої КДНК Грушою О.В. та зареєстрованої в реєстрі № 11-7298. Із зазначеної заяви вбачається, що ОСОБА_3 просить вважати недійсною попередню заяву, посвідчену приватним нотаріусом Бердес М.О. за номером № 5955 від 02.09.2005. Вказана обставина також підтверджує наявність спору про право.

Згідно з ч.3 ст. З ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За таких обставин заява ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Головне управління Держземагенство у м. Києві підлягає залишенню без розгляду.

При цьому заявнику роз'яснюється право на звернення до суду з позовом на загальних підставах і з залученням належних відповідачів та третіх осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 377, 382-384, 389 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2014 року скасувати та ухвалити постанову наступного змісту.

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Головне управління Держземагенство у м. Києві - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повна постанова складена 27 червня 2018 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді С.М. Рубан

М.М. Іванченко