Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 577/2505/17-ц

провадження № 61-16086св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - адвокат ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Сумигаз»,

представники відповідача: Симоненко Вадим Григорович, Юрченко Ірина Миколаївна,

третя особа - Конотопське відділення публічного акціонерного товариства «Сумигаз»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - адвокатом ОСОБА_2, на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області у складі судді Гетьмана В. В. від 22 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Сумської області у складі колегії суддів: Собини О. І., Левченко Т. А., Ткачук С. С. від 01 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» (далі - ПАТ «Сумигаз»), третя особа - Конотопське відділення ПАТ «Сумигаз», про зобов'язання встановлення індивідуального лічильника на газопостачання.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1. Він є інвалідом 3 групи, тому має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни та інвалідів. 25 травня 2017 року він звернувся до ПАТ «Сумигаз» із заявою про встановлення в його квартирі індивідуального лічильника на газопостачання для приготування їжі за рахунок товариства, але позивачу у цьому було відмовлено.

Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, у зв'язку із чим просив зобов'язати ПАТ «Сумигаз» встановити за місцем його проживання у квартирі АДРЕСА_1 індивідуальний лічильник на газопостачання за рахунок відповідача.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що законом не передбачено обов'язку встановлення у квартирі позивача індивідуального газового лічильника за рахунок відповідача. Тому вимога позивача про зобов'язання ПАТ «Сумигаз» здійснити йому безоплатно установку квартирного лічильника газу не ґрунтується на законі.

Постановою апеляційного суду Сумської області від 01 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд виходив із того, що обов'язку невідкладного встановлення індивідуального газового лічильника позивачу в його квартирі законом на відповідача не покладено. Не передбачена законом і пільга на першочергове встановлення індивідуального газового лічильника за рахунок газопостачальної організації для інвалідів війни.

У березні 2018 року представник ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що 18 січня 2018 року був затверджений проект Закону України від 27 січня 2018 року № 5722 про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», положення якого передбачали оснащення населення побутових споживачів індивідуальними лічильниками газу, а також подальшу компенсацію витрат за рахунок коштів, які споживачем будуть сплачуватись. Крім того, позивач є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни та інвалідів війни, в т.ч. і на безкоштовне встановлення індивідуального лічильника на газопостачання.

02 травня 2018 року представник ПАТ «Сумигаз» надіслав до суду відзив на касаційну скаргу, у якому, зазначаючи, що судами попередніх інстанцій було з'ясовано всі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору й надано належну правову оцінку поданим сторонами доказам, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін. Також зазначив, що посилання позивача на недотримання норм Закону України від 16 червня 2011 року № 3533-VI «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції Закону № 5722, що набув чинності в січні 2018 року, є помилковим, оскільки спірні правовідносини виникли у травні-червні 2017 року.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та є споживачем з отримання природного газу за вказаною адресою, які надає ПАТ «Сумигаз».

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України від 16 червня 2011 року № 3533-VI «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі - Закон № 3533-VI).

Зі змісту статті 6 Закону № 3533-VI вбачається обов'язок встановлення відповідними суб'єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов'язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.

Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов'язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Закономвід 21 грудня 2017 року № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.)

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Тобто, саме на відповідача покладений обов'язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов'язку на споживачів є неправомірним.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Установлено, що позивач є споживачем природного газу для приготування їжі, а відповідач - виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильника газу для приготування їжі, у тому числі безпосередньо індивідуального, то відповідач зобов'язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI зобов'язаний забезпечити встановлення індивідуального лічильника газу для населення, який використовується для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року, так як розгляд справи по суті завершився до внесення змін щодо строку встановлення лічильників таким споживачам.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не вживав жодних заходів для фінансування встановлення позивачу індивідуального лічильника газу для приготування їжі за рахунок будь-якого бюджету.

Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права споживача, волевиявлення якого на встановлення індивідуального лічильника газу для приготування їжі не може бути порушеним.

Встановлення споживачам індивідуальних лічильників газу для приготування їжі забезпечить оплату кожним з них саме того об'єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували та дійшли помилкового висновку про відмову у позові.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права і в справі не потребується встановлення фактичних обставин справи, ухвалені судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - адвокатом ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 01 лютого 2018 року скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Зобов'язати публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» за свій рахунок здійснити встановлення у належній ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_1 індивідуальний лічильник на газопостачання для приготування їжі .

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанцій втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило