АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/887/18 Справа № 205/9213/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Нижний А. В. Доповідач - Лаченкова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування та відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування та відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1000,00 грн. (одну тисячу гривень) як компенсацію франшизи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант», ОСОБА_3 в частині відмови в позовних вимогах до Страхової компанії «Альфа-Гарант» та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог і стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 - 6168,94 грн. страхового відшкодування в тому числі витрати на проведення авто товарознавчого дослідження, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_3 - 1000,00 грн. франшизи та судовий збір - 551,20 на користь ОСОБА_2 залишити без змін.

В письмових поясненнях Товариство з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2017 року просить залишити рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2017 року по справі № 205/9213/16-ц без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 на на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2017 року по справі № 205/9213/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант», ОСОБА_3 без задоволення.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля «DAEWOO MATIZ», д/н НОМЕР_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ № НОМЕР_4.

Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.04.2016 року у справі №205/3063/16-п (3/205/656/16) встановлено, що 28.03.2016 року об 11:10 год. у м. Дніпропетровську на вул. Камянська, 36, водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «MAN 12.255LE-C», д/н НОМЕР_5, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпеці та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «DAEWOO MATIZ», д/н НОМЕР_3. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого став учасником ДТП.

У зв'язку з викладеним, вказаною постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.04.2016р. у справі №205/3063/16-п (3/205/656/16) притягнено ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності у зв'язку з вчиненням ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 7).

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно з ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

З матеріалів справи вбачається, що 28.03.2016 року (на момент ДТП) автомобіль «MAN 12.255LE-C», д/н НОМЕР_5, був забезпечений страховим полісом АЕ/5237194 від 24.09.2015 року.

04.04.2016 року ОСОБА_2 направила до ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомлення про ДТП 28.03.2016 року за участю автомобіля «MAN 12.255LE-C», д/н НОМЕР_5.

14.04.2016 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» за участю ОСОБА_2 було проведено огляд пошкодженого автомобіля «DAEWOO MATIZ», д/н НОМЕР_3, за результатом чого складено відповідний протокол огляду транспортного засобу.

Відповідно до звіту про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «DAEWOO MATIZ», д/н НОМЕР_3, №08-D/20/5 від 29.05.2016 року відповідний матеріальний збиток складає 5015,40 грн. з урахуванням ПДВ та 4179,50 грн. без урахування ПДВ (а.с. 116-127).

12.05.2016 року ОСОБА_2 звернулась до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування шляхом поповнення належного їй карткового рахунку (а.с. 115).

Відповідно до платіжного доручення № 24014 від 23.06.2016 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало ОСОБА_2 у якості страхового відшкодування 3179,50 грн. (а.с. 93).

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» занизила вартість майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, на підтвердження чого суду надано висновок експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №3879 від 15.07.2016р., згідно з яким розмір матеріального збитку, завданого власнику «DAEWOO MATIZ», д/н НОМЕР_3, становить 9348,44 грн., а не 4179,50 грн. (а.с. 11-19).

Однак ОСОБА_2 не надано пояснень, в чому саме полягає помилковість складеного за замовленням ТДВ СК «Альфа-Гарант» звіту про вартість матеріального збитку від 29.05.2016 року.

Крім того, у протоколі огляду транспортного засобу від 14.04.2016 року, складеного уповноваженим представником ТДВ СК «Альфа-Гарант» за участю ОСОБА_2, зазначено про наявність подряпин та потертостей на задньому бампері, не пов'язаних з фактом ДТП, а також, що кришка багажника не відчинялась, проте позивач відмовилась від оглду автомобіля на СТО.

Натомість наданий ОСОБА_2 висновок експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №3879 від 15.07.2016 року не є висновком судової експертизи в розумінні ст. 66 ЦК України, оскільки таке дослідження було проведене поза судовим розглядом та без попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Окрім того, з клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи ОСОБА_2 до суду не зверталась.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що всупереч ст. 81 ЦПК України ОСОБА_2 не доведено факт заниження ТДВ СК «Альфа-Гарант» розміру майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, вказаної у звіті про вартість матеріального збитку від 29.05.2016 року.

Крім того, відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення страхового відшкодування та витрат на проведення авто товарознавчого дослідження , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 не доведено факт заниження ТДВ СК «Альфа-Гарант» розміру майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП і правомірно відмовив у стягненні витрат на проведення авто товарознавчого дослідження відповідно до ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що в рішенні суду першої інстанції зазначено звіт про вартість матеріального збитку однак ніякої інформації про який саме звіт йдеться мова немає, хто його готував, його номер та дата, наявність документів підтверджуючих кваліфікацій та повноваження оцінювача в рішенні немає, колегія суддів ставиться критично ,оскільки в матеріалах справах наявний звіт про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «DAEWOO MATIZ», д/н НОМЕР_3 (а.с. 74-77).

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича