Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 755/15660/15-ц

провадження № 61-26334св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), СімоненкоВ. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Лідія Миколаївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року у складі судді Гаврилової О. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2010 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору споживчого кредиту та договору іпотеки недійсними.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2010 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості в розмірі 988 511,77 грн, 1 700,00 грн судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 990 331,77 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк», за участю третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Л. М., про визнання споживчого кредиту та договору поруки недійсними відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 березня 2011 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання договору поруки недійсним скасовано. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У серпні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого документа у справі та поновлення строку на пред'явлення до виконання дубліката виконавчого документа.

Заява мотивована тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2010 року задоволено в повному обсязі позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат в сумі 990 331,77 грн.

22 лютого 2012 року було видано два виконавчих листи, які були пред'явлені до виконання у квітні 2012 року.

21 жовтня 2014 року банк отримав відповідь відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, в якій було повідомлено, що 27 червня 2014 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу про стягнення боргу в сумі 990 331,77 грн з ОСОБА_5, копія якої разом з оригіналом виконавчого документа направлена на адресу стягувача.

Заявник вказував, що лише з зазначеного листа банк дізнався про наявність постанови, при цьому жодних документів на адресу банку в тому числі оригіналу виконавчого листа не надходило.

При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження з'ясувалось, що зазначені документи були направлені за адресою: вул. Шолуденка, 3, м. Київ, яка не є поштовою адресою ПАТ «УкрСиббанк». У зв'язку з цим оригінал виконавчого документа втрачено та пропущено строк пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року заяву ПАТ «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання задоволено.

Видано дублікати виконавчого листа № 2-4501/10 про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми заборгованості в розмірі 988 511,77 грн, 1 700,00 грн судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 990 331,77 грн щодо боржника ОСОБА_5

Поновлено строк пред'явлення до виконання виконавчого листа (дублікат) № 2-4501/10 про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми заборгованості в розмірі 988 511,77 грн, 1 700,00 грн судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 990 331,77 грн щодо боржника ОСОБА_5

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконавчий документ було втрачено та відсутня можливість примусового виконання рішення суду, а тому заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, внаслідок чого підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить, посилаючись на порушення норм процесуального права, скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що заява розглянута судами на підставі неналежних доказів, виконавчий лист був направлений банку та докази того, що він не був вручений відсутні; в заяві не зазначено об'єктивних обставин та фактів, що підтверджують втрату виконавчого листа, а також доказів вжиття заходів щодо встановлення місця знаходження виконавчого листа, не наведено поважних причин пропуску строку для пред'явлення його до виконання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційну скаргу подано і касаційне провадження за нею відкрито за правилами ЦПК України в редакції 2004 року.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 324 ЦПК України в редакції 2004 року предметом касаційного оскарження є ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31-33 частини першої статті 293 цього Кодексу після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Оскільки ухвала суду першої інстанції про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання відсутня в переліку ухвал, передбачених пунктом 2 частини першої статті 324 ЦПК України в редакції 2004 року, вона не може бути предметом касаційного оскарження.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз'яснення рішення чи відмову у роз'ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

За таких обставин касаційне провадження за касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року в частині заяви про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання підлягає закриттю.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 370 ЦПК України 2004 року замість втраченого оригіналу виконавчого листа суд, який видав виконавчий лист, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Суд установив, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2010 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості в розмірі 988 511,77 грн, 1 700,00 грн судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 990 331,77 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Л. М., про визнання споживчого кредиту недійсним відмовлено.

22 лютого 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-4501/2010, який отримав представник стягувача ПАТ «УкрСиббанк» - Лісовський С. В.

ПАТ «УкрСиббанк» 04 квітня 2012 року звернувся до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-4501/2010, в якій банк просив направляти копії документів щодо виконавчого провадження на поштову адресу ПАТ «УкрСиббанк»: АДРЕСА_2, 03040.

13 квітня 2012 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 32172526 на виконання виконавчого листа від 22 лютого 2012 року № 2-4501/2010 виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в розмірі 990 331,77 грн.

08 червня 2012 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві виніс постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_5 та оголошення заборони на його відчуження.

27 червня 2014 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві виніс постанову про повернення ПАТ «УкрСиббанк» виконавчого листа № 2-4501/2010, виданого 22 лютого 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з боржника ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в розмірі 990 331,77 грн на підставі пункту 2 частини першої статті 47 та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення.

27 червня 2014 року відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві супровідним листом № 234/7 направив стягувачеві ПАТ «УкрСиббанк» копію постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27 червня 2014 року та оригінал виконавчого листа від 22 лютого 2012 року № 2-4501/2010, виданого Дніпровським районним судом м. Києва, за адресою: АДРЕСА_1, а не за поштовою адресою: АДРЕСА_2, яка була зазначена банком у заяві про відкриття виконавчого провадження.

Суд установив, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів направлення відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві стягувачеві копії постанови та оригіналу виконавчого листа саме рекомендованим листом.

Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві у листі від 02 березня 2015 року № 8598 зазначив, що станом на 02 березня 2015 року виконавчий лист № 2-4501/2010, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 22 лютого 2012 року, на повторне виконання до виконавчої служби не надходив.

Встановивши, що постановою державного виконавця виконавчий лист було повернуто стягувачу без виконання, оригінал виконавчого листа до стягувача - ПАТ «УкрСиббанк» не надходив, виконавчий лист було втрачено не з вини стягувача, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про видачу дубліката виконавчого листа.

При цьому суд апеляційної інстанції виходив із того, що матеріали виконавчого провадження не містять рекомендованого повідомлення про вручення стягувачеві постанови про повернення виконавчого документа та оригіналу виконавчого листа, тому є всі підстави для видачі дубліката виконавчого листа з метою забезпечення законних прав та інтересів ПАТ «УкрСиббанк» щодо виконання судового рішення.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в частині заяви про видачу дубліката виконавчого документа - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року в частині заяви про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання закрити.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року в частині заяви про видачу дубліката виконавчого документа залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик