КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1625/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Київ

справа № 758/6822/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Телегіної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року, постановлене у складі судді Ларіонової Н.М.,

у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи : Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контораОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, ОСОБА_6, Київська міська рада про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_7, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з 2003 року до дня смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року заяву задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ОСОБА_3, 1953 року народження, та ОСОБА_7, 1951 рокународження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01 січня 2004 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись з рішенням суду, з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_2, яка не брала участі у справі, та просить рішення суду скасувати, заяву ОСОБА_3 залишити без розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказувала, що вона є матір'ю померлого ОСОБА_7 і спадкоємцем першої черги після його смерті відповідно до ст. 1261 ЦПК України. Під час розгляду вказаної справи її, як заінтересовану особу, залучено не було, і участі у цій справі вона не брала. Судом першої інстанції всупереч вимогам ч. 1, 2 ст. 235 ЦПК України не було вжито заходів для з'ясування всіх обставин справи, не зважаючи на те, що станом на дату прийняття рішення 6-місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини сплив, і судом повинно бути вжито заходів для встановлення кола спадкоємців.

Зазначала, що вона не визнає право ОСОБА_3 на спадкування за законом як спадкоємиці четвертої черги спадкування, оскільки ОСОБА_3 не проживала разом із померлим у період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, адже у цей період вона виїхала на проживання до Сполучених Штатів Америки, де знаходилась постійно, а до України поверталась лише час від часу на нетривалий період, не вела із ним спільного господарства, не мала спільних витрат і сама жодних витрат не несла.

Таким чином, у вказаній справі наявний спір про право, а тому відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України вказана заява підлягає залишенню без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 вказувала на те, що рішення суду винесено з дотримання норм діючого законодавства.

Посилалась на те, що ОСОБА_2 людина дуже поважного віку, останні 14 років до смерті ОСОБА_7 з сином не спілкувалась, до нього до дому не приходила, як і він до неї, обставини його особистого життя їй були не відомі. Крім того, ОСОБА_2 була відсутня на похованні і поминальних заходах, ніякої участі у витратах щодо цього не приймала. Ці факти можуть підтвердити як ОСОБА_3, так і ОСОБА_6

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_10 підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити.

Представник заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 вважала доводи апеляційної скарги безпідставними та просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутність у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з вказаною заявою, ОСОБА_3 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 На момент смерті ОСОБА_7 проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на праві власності на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

З ОСОБА_7 заявник перебувала в зареєстрованому шлюбі з 26 травня 1973 року. 20 квітня 1999 року за певних складнощів особистого характеру заявник та ОСОБА_7 офіційно шлюб розірвали в органах ЗАГСу. Однак, не зважаючи на розірвання шлюбу, заявник та ОСОБА_7 і далі проживали разом, за однією адресою, мали спільне господарство та згодом з 2003 року нормалізували свої особисті відносини, фактично були чоловіком та жінкою, подружжям, але вже більше не подавали заяву про реєстрацію шлюбу.

05 травня 2017 року заявник звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті її цивільного чоловіка ОСОБА_7 Листом № 1100/02-14 від 05 травня 2017 року нотаріальна контора повідомила їй, що на підтвердження її права на прийняття спадщини за законом, як спадкоємця за законом 4 черги, який проживав зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, необхідно звернутися до суду. Між заявником та ОСОБА_6, яка також звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, немає майнового спору щодо прав на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_7 Однак отримати свідоцтво на спадщину вона не може за відсутності можливості підтвердити її статус спадкоємця за законом 4 черги без встановлення необхідного юридичного факту у суді.

Зазначала, що з іншими спадкоємцями спору про право на спадщину немає.

Розглядаючи справу в порядку окремого провадження та частково задовольняючи заяву, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні від 23 жовтня 2017 року дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення факту проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з 01 січня 2004 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно зі статтею 234 ЦПК України ( в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень пункту 5 частини 2 ст. 234 ЦПК України ( в редакції станом на 23.10.2017 року) суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно пунктів 4, 5 частини 1 ст. 256 ЦПК України ( в редакції станом на 23.10.2017 року) суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. В судовому порядку можуть бути встановлені і інші факти з метою захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав заявника.

За змістом ст.234, 256 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції), а також роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту, що має юридичне значення можливо за одночасної наявності наступних факторів: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення ; 3) у заявника немає іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4)встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов'язане з наступним вирішенням спору про право.

У частині четвертій ст. 256 ЦПК України ( в редакції станом на час розгляду справи судом першої інстанції) передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_3, звертаючись до суду із вказаною заявою, не залучила до участі у справі як заінтересованих осіб усіх спадкоємців, приховавши від суду факт наявності спадкоємця першої черги - матері померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_2

Суд першої інстанції належним чином не перевірив даної обставини, оскільки станом на день отримання відповіді на запит суду із Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори ( 26 липня 2017 року) про осіб, які звертались за прийняттям спадщини по вказаній справі, шестимісячний строк, встановлений законом для подання заяв про прийняття спадщини, не сплив, враховуючи, що спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно шестимісячний строк для прийняття спадщини спливав 11 вересня 2017 року.

Таким чином, суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення 23 жовтня 2017 року, дійшов передчасного висновку про відсутність інших спадкоємців, в тому числі спадкоємців першої черги, не залучив їх до участі у справи та не з'ясував наявність між спадкоємцями спору про право.

Між тим, як вбачається з доданих до апеляційної скарги матеріалів, отримавши 07 лютого 2018 року копію оскаржуваного рішення суду від 23 жовтня 2017 року, ОСОБА_3 16 лютого 2018 року звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, 1923 року народження, про зміну черговості одержання права на спадкування, зазначаючи про те, що мати померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_2 подала до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7, як спадкоємець за законом першої черги. При цьому вказувала, що факт спільного проживання однією сім'єю з померлим підтверджується рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року.

У вказаній позовній заяві позивач ОСОБА_3 просить змінити черговість одержання права на спадкування після померлого ОСОБА_7 та надати ОСОБА_3, спадкоємцю четвертої черги, право спадкувати разом із спадкоємцем першої черги після померлого ОСОБА_7

Постановою державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Ястремської Ж.В. від 06 квітня 2018 року ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири ( після смерті сина ОСОБА_7) з тих підстав, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання квартири об'єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на 1/ 2 частину квартири ( а.с. 94).

Як вбачається з наданої представником ОСОБА_2 копії свідоцтва про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, його батьками зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_2. Свідоцтво видане на підставі актового запису № 7 від 04 лютого 1951 року, складеного Виконавчим комітетом Городківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що вона не визнає права ОСОБА_3 на спадкування за законом як спадкоємиці четвертої черги спадкування, та стверджує, що вона не проживала разом з померлим ОСОБА_7 у період, зазначений в рішенні суду, оскільки виїхала на проживання до Сполучених Штатів Америки, де знаходилась постійно, а до України поверталась лише час від часу на нетривалий період.

Враховуючи викладене, у суду першої інстанції не було підстав для розгляду заяви про встановлення юридичного факту в порядку окремого провадження та відповідно до положень ч. 4 ст. 256 ЦПК України така заява підлягала залишенню без розгляду з роз'ясненням заявнику, що вона має право подати позов на загальних підставах.

За змістом ч. 3 ст. 315 ЦПК України ( в редакції Закону від 03.10.2017 року, що набув чинності 15.12.2017 року) якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, суд залишає заяву без розгляду.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і залишити позовну заяву без розгляду.

За таких обставин, судове рішення першої інстанції підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - залишенню без розгляду з роз'ясненням її права подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-377, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_3, заінтересовані особи : Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контораОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, ОСОБА_6, Київська міська рада про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 30 листопада 2018 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.