Провадження № 2-ві/522/105/18
УХВАЛА

04 грудня 2018 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Домусчі Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 від 28.11.2018 року про відвід судді Чернявської Л.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного морського університету про зобов?язання вчинити дії, пов?язані з проведенням міжкафедерального семінару для надання ОСОБА_1 відгуку наукового керівника та висновку про наукову та практичну цінність її дисертації,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного морського університету про зобов?язання вчинити дії, пов?язані з проведенням міжкафедерального семінару для надання ОСОБА_1 відгуку наукового керівника та висновку про наукову та практичну цінність її дисертації.

Провадження у справі відкрито 01 грудня 2017 року суддею Приморського районного суду м. Одеси Тарасовим А.В..

05 лютого 2018 року за результатами повторного автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Чернявській Л.М..

Ухвалою судді Чернявської Л.М. від 07 лютого 2018 року вирішено прийняти справи до свого провадження, розглядати справу за правилами ЦПК України, який набрав чинності з 15.12.2017 року, у порядку загального позовного провадження, призначити проведення підготовчого судового засідання. Справа перебуває на стадії підготовчого провадження.

28листопада 2018 року позивач звернулась до суду з заявою про відвід судді, посилаючись на те, що суддя під час розгляду справи порушує принцип рівності учасників судового процесу, постійно приєднуючи всі докази та відзиви на позовну заяву не в строки, які передбачені діючим законодавством при цьому не приймає будь-які уточнення та зміни позовних вимог. Крім того, суддею не розглянуто клопотання позивача про відстрочення оплати судового збору та клопотання позивача про витребування доказів. Також, судом прийняті документи від ОСОБА_2, яка не є учасником справи, при цьому не розглянуто клопотання про залучення до участі у справі Міністерства освіти і науки України. Крім того, суддею порушені розумні строки розгляду справи, яка вже перебуває в провадженні суду більше року.

Ухвалою суду (с. Чернявська Л.М.) від 03.12.2018 року відвід, заявлений ОСОБА_1 головуючому по справі в заяві від 28.11.2018р. був визнаний необґрунтованим. Провадження у справі було зупинено на час вирішення цього питання іншим суддею згідно ч.3 ст.40 ЦПК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 03.12.2018 року, розгляд заяви про відвід судді розподілено на суддю Домусчі Л.В..

У відповідності до вимог ч.ч.2, 3 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження по справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається за допомогою автоматизованої системи документообігу суду (п.15.4 Розділу ХІІ Перехідні положення ЦПК). Такому судді не може бути заявлений відвід.

Пунктами сьомим та восьмим статті 40 ЦПК визначено, що питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви, без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про відвід судді, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, з наступних підстав.

Підстави, за яких суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) визначені у ч.1 ст.36 ЦПК, зокрема, якщо інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Також, підставами відводу (самовідводу) законодавець визначив недопустимість повторної участі судді в розгляді справи ( ст.37 ЦПК), та неможливість входження до складу суду осіб, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя ( п.3 ст.46 ЦПК).

Крім того, законодавець передбачив і запобігання зловживанням учасниками процесу права на заяву відводу. Пунктом четвертим статті 36 ЦПК встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не можу бути підставою для відводу. Якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду (п.5 ст. 39 ЦПК).

За умовами ч.3 ч.4 ст.39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов'язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об'єктивності судді (ч.5 ст.36 ЦПК України).

Отже, з огляду на вказану норму закону, суд вважає, що незгода ОСОБА_1 з процесуальними рішеннями судді, які виразилися в прийнятті чи не прийнятті певних процесуальних документів, які подають сторони по справі не може бути підставою для відводу, відповідно до положень ч.4 ст. 36 ЦПК України, та позивач, при цьому не має будь-яких переваг по відношенню до інших учасників справи щодо можливості подати процесуальні документи, а суд лише перевіряє чи відповідають ці документи, встановленим законом вимогам до їх змісту чи порядку подачі.

Щодо не розгляду судом клопотання про відстрочення сплати судового збору від 26 березня 2018 року, то із змісту ухвали суду від 03.12.2018 року (с. Чернявська Л.М.) вбачається, що в матеріалах справи є заява ОСОБА_1 від 16 серпня 2018 року, якою вона просить залишити без розгляду своє клопотання про відстрочення сплати судового збору від 26 березня 2018 року, та надає при цьому квитанцію про оплату решти суми судового збору. Таким чином, суд вважає дану підставу відводу надуманою.

Щодо не розгляду заяви про витребування доказів від 26.03.2018 року, в якій ОСОБА_1 просила витребувати у Одеського національного морського університету відгук на рукопис дисертації ОСОБА_1, який був складений 22.06.2017 року ОСОБА_3, то знову ж таки із змісту ухвали суду від 03.12.2018 року (с. Чернявська Л.М.) вбачається, що матеріали справи містять зазначений відгук на рукопис дисертації складений ОСОБА_3, який був отриманий 20.06.2018 року ОСОБА_1.

Щодо не розгляду заяви про витребування доказів від 25.06.2018 року, то суд зазначає, що вирішення питання щодо витребування доказів здійснюється судом на власний розсуд із урахуванням вмотивованих підстав з боку сторін для необхідності витребування таких доказів та згідно обставин, викладених в ухвалі суду від 03.12.2018 року з?ясувати таку необхідність в судовому засіданні не вбачалося можливим через подачу позивачем цілого ряду інших клопотань та заяв про зміну позовних вимог, які потребували скорішого вирішення головуючим.

Щодо затягування розгляду справи, то відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до ч.2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; 3) зявлятися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

Із тексту ухвали суду від 03.12.2018 року судом встановлено, що з дати отримання справи в провадження, головуючим суддею Чернявською Л.М. справа призначалась до розгляду п?ять разів, за цей час позивачем до суду подано позовну заяву про уточнення від 26.03.2018 року, клопотання про відстрочення сплати судового збору від 26.03.2018 року, клопотання про витребування доказів від 26.03.2018 року, клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи від 26.03.2018 року, клопотання про витребування доказів від 25.06.2018 року, клопотання про залучення третьої особи від 25.06.2018 року, позовну заяву про зміну позовних вимог від 16.08.2018 року, клопотання про залучення відповідача 2 від 16.08.2018 року, заперечення на письмові докази відповідача 1 та відповідача 2 від 16.08.2018 року, заяву про залишення без розгляду клопотання про відстрочення сплати судового збору від 16.08.2018 року, письмові пояснення до клопотання про залучення третьої особи від 16.08.2018 року, клопотання про зупинення провадження у справі від 16.10.2018 року, письмові пояснення до зупинення провадження у справі від 18.10.2018 року, позовна заява про збільшення позовних вимог 26.11.2018 року.

Позивач за час підготовчого провадження тричі подавала заяви про зміну позовних вимог, що тягне за собою виконання судом дій щодо надання можливості іншим учасникам справи відреагувати на такі зміни позовних вимог, а тому в даному випадку суд вбачає, що головуюча повинна була також забезпечити дотримання процесуальних прав інших учасників процесу щодо висловлення їх думок з приводу змін позовних вимог, подання ними відповідних відзивів та пояснень.

Крім того, суд вбачає, що справа у провадженні головуючої судді Чернявської Л.М. перебуває лише з 07.02.2018 року, до цього справа перебувала у судді Тарасова А.В., тому суд вважає безпідставними посилання заявника щодо довготривалих строків розгляду даної справи.

При цьому, суддя Чернявська Л.М. за час перебування справи у її провадженні двічі перебувала на лікарняному, однак позивачка з заявами про передачу справи на розгляд іншому складу суду не зверталась.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "ОСОБА_4 проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "ОСОБА_5 проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).

У справі "П'єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб'єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об'єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект.

Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об'єктивному розгляді справи.

Враховуючи вищевикладене, а також практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, вивчивши мотиви, наведені заявником у заяві про відвід судді, суд приходить до висновку, що заявлений відвід не може бути задоволений, оскільки він суперечить діючим нормам Закону, заявник не навів належних доказів щодо упередженності головуючого судді та що існують обставини, що викликають сумнів в її об'єктивності.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відводу судді Приморського районного суду м. Одеси Чернявської Л.М. у цивільній справі № 522/22374/17.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.35-40 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 28.11.2018 року про відвід судді Чернявської Л.М.. заявленій у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного морського університету про зобовязання вчинити дії, повязані з проведенням міжкафедерального семінару для надання ОСОБА_1 відгуку наукового керівника та висновку про наукову та практичну цінність її дисертації.

Повернути справу для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Домусчі Л.В.