Провадження №2/521/1928/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Бєрової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеської міської Ради до ОСОБА_1 за участю третьої особи Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради про приведення земельної ділянки до первісного стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовомОСОБА_1 за участю третьої особи Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради про приведення земельної ділянки до первісного стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель, в якому позивач просить зобовязати ОСОБА_1 власними силами і за рахунок власних коштів привести у попередній стан земельну ділянку яка знаходиться за адресою: вулиця Гранатна, 25 м. Одеса, 65074 шляхом знесення самочинно збудований будівель, а саме а1-прибудова, И- гараж, К-гараж, загальна площа яких складає 123, 9 кв.м., відповідно до технічного паспорту, виданого КП «ОМБТІ та РОН» від 10.08.2012 року.

В судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про закриття справи, у звязку з тим, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, так як правовідносини, які виникли між сторонами по справі сторонами є публічно-правовими, а тому зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд, вислухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання обґрунтоване, а провадження по даній цивільній справі підлягає закриттю, з огляду на наступне.

23.07.2013 року до Малиновського районного суду міста Одеси звернувся представник Одеської міської Ради з позовною заявою до ОСОБА_1, за участю Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради про приведення земельної ділянки у первісний стан. У позовній заяві вказується, що відповідачем було самовільно без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації збудовано наступні обєкти : а1- прибудова, И- гараж, К-гараж, загальна площа яких складає 123,9 кв.м. У позовній заяві вказується, що статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Містобудівельна документація повинна бути узгоджена з: управлінням архітектури та містобудівництва, органами державного санітарного та пожежного нагляду, управлінням екологічної безпеки, управлінням інженерного захисту території міста, органами ДАЇ МВС а також іншими організаціями вказаними у завданні на проектування. Відповідно до листа інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 26.11.2012 року № 05И-8253 заяв та звернень щодо оформлення права на виконання будівельних робіт за адресою : м. Одеса, вулиця Гранатна, 25 не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України (у редакції Закону України від 19 жовтня 2016 року) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 цієї статті у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені ст. 15 ЦПК України (у редакції Закону України від 19 жовтня 2016 року): суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

При цьому ст. 2 Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України, у редакції Закону України від 5 жовтня 2016 року) завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (далі - суб'єкт владних повноважень), шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стаття 3 КАС України (у редакції Закону України від 5 жовтня 2016 року) в п. 1 «справою адміністративної юрисдикції» визнала публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст. 17 КАС України (у редакції Закону України від 5 жовтня 2016 року) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом із тим, приватноправові відносин вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Правилами ст.ст. 3, 15 ЦПК України (у редакції Закону України від 19 жовтня 2016 року), які передбачають право органів державної влади, органів місцевого самоврядування звертатися до суду з заявами в порядку цивільного судочинства у випадках, установлених законом.

Таким чином, аналіз змісту ст. 15 ЦПК України та ст. 17 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій) у сукупності дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, із яких виник спір.

У даній справі позов пред'явлено з підстав порушення ОСОБА_1 права власності територіальної громади м. Одеси. На думку позивача, зведенням спірної прибудови на земельній ділянці яка знаходиться у користуванні відповідача, відповідач порушив приватні права інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок. Це і було позовною вимогою Одеської міської ради.

Однак в ході розгляду даної справи представником Одеської міської Ради було надано документи підтверджуючи, що відповідач є власником земельної ділянки площею 0,0982 га, яка розташована за адресою: м. Одеса вулиця Гранатна, 25, яка передана у власність відповідачу рішенням Одеської міської Ради для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, тому позивач фактично заявив вимоги з підстав, визначених частиною сьомою ст. 376 ЦК України, реалізовуючи управлінські функції із здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудування.

Зазначені обставини представником Одеської міської ради не оспорювалися.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» повторно наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження по справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 255 ч.1 п.1 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження по цивільній справі за позовом Одеської міської Ради до ОСОБА_1 за участю третьої особи Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради про приведення земельної ділянки до первісного стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк.

Головуючий: