Справа № 2-175/02
Провадження№ 4-с/747/2/18
У Х В А Л А

іменем України

23.06.2018 року смт. Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

за участю секретаря Зірки В.П.

скаржника ОСОБА_1

представника ДВС ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Талалаївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа, -

В С Т А Н О В И В:

Стягувач ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на постанову державного виконавця Талалаївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ОСОБА_2 від 15 травня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу. В обґрунтування скарги зазначається, що рішенням Талалаївського районного суду від 30.04.2002 року із ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 всіх видів доходів. 08.09.2002 року державним виконавцем Талалаївського відділу ДВС було відкрите виконавче провадження, однак з дня відкриття виконавчого провадження боржник рішення суду у добровільному порядку не виконує і станом на день подання скарги заборгованість по сплаті аліментів складає 38 422, 33 грн. згідно розрахунку. 23.04.2018 року виконавче провадження по виконанню даного виконавчого листа було прийняте виконавцем Талалаївського районного відділу ДВС. 30.05.2018 року заявник випадково дізналась, що 15.05.2018 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі того, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягення. Заявник ОСОБА_1 вважає дану постанову протиправною і просить суд скасувати її та повернути до відділу ДВС для подальшого виконання.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою скаргу підтримала і просила задовольнити, поскільки їй повернуто виконавчий лист із боргом по аліментах більше 38 тисяч гривень, борг не погашено, копію постанови про повернення виконавчого документу їй було надіслано із запізненням, тому просить дану постанову скасувати і зобовязати виконавця проводити стягення по даному виконавчому листу.

Представник ДВС ОСОБА_2 в судовому засіданні показав, що виконавчий лист повернуто стягувачу у звязку з тим, що дитині вже виповнилось 20 років і тому відсутні підстави для продовження стягення аліментів. По даному виконавчому листу ним, як державним виконавцем, ніяких виконавчих дій не проводилось.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 447 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу ДВС, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Талалаївського районного відділу ДВС перебувало виконавче провадження за № 49641606 по примусовому виконанню виконавчого документа виконавчого листа № 2-175/2002, виданого Талалаївським районним судом 08.09.2002 року про стягення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на одну дитину щомісячно, починаючи з 30.04.2002 року і до повноліття, яке було прийнято постановою від 23.04.2018 року (а.с.22). 15 травня 2018 року в.о. начальника Талалаївського районного відділу ДВС ОСОБА_2 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», поскільки в ході проведення виконавчих дій встановлено, що ОСОБА_3 не має майна чи інших цінностей, на які можливо звернути стягнення (а.с.24).

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент вчинення оскаржуваних дій, виконавчий документ, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби визначений у ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини 1 вказаної статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Положення ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» кореспондуються зі ст. 447 ЦПК України, відповідно до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Згідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Разом з тим п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Таким чином, аналізуючи дану норму закону, суд приходить до висновку, що державним виконавцем постанова про повернення виконавчого документа стягувачу повинна бути вмотивована, в ній необхідно зазначити, які саме заходи вживались виконавцем щодо розшуку зазначеного відсутнього майна, на підставі чого зроблено висновок про те, що майно у боржника відсутнє. Як було встановлено в ході судового розгляду скарги, жодних дій в.о. начальника відділу ДВС ОСОБА_2 в ході виконавчих дій зроблено не було, що дає підстави суду вважати оскаржувану постановку неправомірною, такою, що не відповідає вимогам закону.

Отже, суд приходить до висновку, що вимоги щодо визнання незаконною та скасування постанови від 15 травня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу підлягає до задоволення, поскільки вбачаються порушення Закону України «Про виконавче провадження», а також державним виконавцем не в повній мірі виконані вимоги закону.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Що стосується вимоги заявника ОСОБА_1 про повернення виконавчого листа до відділу ДВС для подальшого стягення, то вона не підлягає до задоволення, оскільки питання стягення вирішується державним виконавцем в ході виконавчого провадження, і у суду немає повноважень щодо вирішення проведення виконавчих дій, поскільки уже саме скасування постанови про повернення виконавчого документу зобовязує державного виконавця усунути порушення прав заявника. Тому скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 17, 37, 47 Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст 4,12,13,447-451 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову в.о. начальника Талалаївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа задовольнити частково.

Визнати неправомірною постанову в.о. начальника Талалаївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 від 15 травня 2018 року про повернення виконавчого листа № 2-175/2002 стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», та скасувати її.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області протягом 15 днів з дня проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 27 червня 2018 року.

Суддя: Л.В.Тіщенко