КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді І інстанції - Осаулов А.А.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1660/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та відкликання заяви про відмову від спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, мотивуючи її тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача - ОСОБА_5, на момент смерті якої позивач перебував у місці позбавлення волі - «Житомирській виправній колонії №4». Так як ОСОБА_2 був необізнаний щодо встановлених строків для прийняття спадщини, а також у зв'язку з перебуванням у місці позбавлення волі він не мав можливості звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв'язку з чим ним було пропущено строк для її подання.

Також представником зазначено, що заява, написана ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини написана під впливом адвоката його двоюрідної сестри ОСОБА_3 - ОСОБА_6 і не відповідає дійсній волі позивача.

Враховуючи дані обставини, просив визначити додатковий строк для подання ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 та для відкликання заяви про відмову від спадщини від 22 вересня 2017 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи, просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування даної апеляційної скарги представник апелянта зазначила, що матеріали справи не містять відомостей про те, що до написання заяви ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини йому було відомо про смерть його матері ОСОБА_5, тобто до 22 вересня 2018 року, а також йому було не відомо в якого саме нотаріуса відкрита спадкова справа. Відтак, твердження суду про те, що позивачу було відомо про відкриття спадщини ще до закінчення шестимісячного строку є хибним. Апелянт вважає посилання суду першої інстанції на неможливість встановлення додаткового строку для подання заяви про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини такими, що суперечить положенням цивільного законодавства, адже це питання чітко врегульовано законом.

Відзив на адресу суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_2, ОСОБА_4, підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідачка будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, просила відкласти розгляд вказаної справи, разом з тим належних та допустимих доказів про неможливість явки в судове засідання з поважних причин не подала. Колегією суддів вказана неявка визнана з неповажних причин, тому апеляційний розгляд справи проводився у відсутність відповідачки.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах позовних вимог заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення виходячи з наступних обставин.

Так судом першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 19).

30 червня 2017 року відповідачка у вказаній справі ОСОБА_7 подала заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю.Я. про прийняття спадщини померлої ОСОБА_5 (а.с. 17).

22 вересня 2017 року ОСОБА_2 підписано заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю.Я. про відмову від прийняття спадщини. В даній заяві вказано, що ОСОБА_2 усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного та психологічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, відмовляється від прийняття належної частки майна, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 Крім того вказано, що йому відомо, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, а також може бути відкликана до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Дану заяву складено у м. Житомир 22 вересня 2017 року. ОСОБА_9, виконуючий обов'язки начальника Державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)», засвідчив справжність підпису ОСОБА_2, який зроблено в його присутності. Особу ОСОБА_2, який підписав документ, встановлено та його дієздатність перевірено (а.с. 38).

26 жовтня 2017 року ОСОБА_2 подав заяву про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини та заяву про прийняття спадщини. Вказані заяви 26 жовтня 2017 року посвідчені начальником Державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» ОСОБА_10 та надійшли до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю.Я. 30 жовтня 2017 року (а.с. 39-40).

Судом першої інстанції також встановлено, що 01 листопада 2016 року ОСОБА_2 було затримано як особу, підозрювану у вчиненні злочину, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (а.с. 97-100).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року до ОСОБА_2 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30.12.2016 року (а.с. 101).

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п'яти) років позбавлення волі (а.с. 102).

За змістом вироку вбачається, що01 листопада 2016 року приблизно о 19.40 год. ОСОБА_2, знаходячись у приміщенні АДРЕСА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, в ході раптово виниклого побутового конфлікту з приводу грошових коштів, які він просив в своєї матері ОСОБА_5 для власних потреб, усвідомлюючи та передбачаючи наслідки своїх дій, умисно наніс останній три удари сокирою в район голови, чим заподіяв ОСОБА_5 умисне тяжке тілесне ушкодження, яке є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Як вбачається із довідки від 03 листопада 2017 року №5/4/9-2859, виданої начальником Державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)», ОСОБА_2 відбуває покарання у вказаній колонії з 06 серпня 2017 року по теперішній час (а.с. 5).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що враховуючи обізнаність позивача про смерть матері та відкриття спадщини, беручи до уваги те, що позивач не скористався своїм правом для подачі заяви про прийняття спадщини, а натомість подав заяву про відмову від спадщини, яка є безумовною і беззастережною та не була відкликана до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, що є дійсною станом на час розгляду справи, позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів повністю погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 1217 ЦК Україниспадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За нормою частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Тобто заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини і протягом шести місяців, що передбачено статтею 1270 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Перевіряючи доводи позивача, суд першої інстанції обґрунтовано мотивував свій висновок тим, що позивач як особа, яка була засуджена до позбавлення волі, об'єктивно знала про час смерті матері, з власної волі написала заяву про відмову від прийняття спадщини, вказана заява посвідчена у порядку визначеному ст.401 Закону України «Про нотаріат».

Статтею 401 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що начальник установи виконання покарань засвідчує справжність підпису особи, яка перебуває в такій установі, відповідно до статті 78 цього Закону. Засвідчення начальником установи виконання покарань справжності підпису на документах прирівнюється до нотаріального засвідчення справжності підпису.

Відповідно до ст. 78 Закону України «Про нотаріат», нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, начальник установи виконання покарань засвідчують справжність підпису на документах, крім тих, які відповідно до закону або за вимогою сторін підлягають нотаріальному посвідченню. На угоді може бути засвідчена справжність підпису особи, що підписалась за іншу особу, яка не могла це зробити власноручно внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин. Нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчують факти, викладені у документі, а лише підтверджують, що підпис зроблено певною особою.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції повинно бути залишено без змін, а апеляційна скарга представника ОСОБА_2- ОСОБА_4 без задоволення.

Керуючись ст. 267, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Мотивований текст постанови складений 5 грудня 2018 року .

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв