Справа № 307/328/18
Провадження № 6/307/30/18
УХВАЛА

30 листопада 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Комяті Н.А.

з участю представника банку ОСОБА_1

представника заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за заявою публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль», заінтересована особа ОСОБА_4 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для предявлення виконавчого документа до виконання,

В С Т А Н О В И В:

Представник банку звернувся до суду з вищевказаною заявою.

Посилається на те, що 24.10.2016 р. Тячівським районним судом ухвалено рішення, яким з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 014/4044/74/32487 від 26.04.2007 р. у розмірі 462352.32 грв. та судові витрати у розмірі 1730 грв.

15.01.2009 р. цим же судом було видано оригінал виконавчого листа по вищевказаній справі стосовно стягнення заборгованості з ОСОБА_4, який 21.01.2016 р. був поданий до відділу державної виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження.

На адресу банку постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1665/08 від Тячівського ВДВС не надходила. Тривалий час стягувачу не було відомо про хід виконання вищезазначеного виконавчого провадження.

24.10.2017 р. банком було направлено у Тячівський ВДВС ГТУЮ у Закарпатській області заяву про хід виконавчого провадження, а 27.11.2017 р. на адресу ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» надійшло повідомлення від УДВС ГТУЮ у Закарпатській області у якому зазначено наступне: згідно інформації Тячівського РВ ДВС ГТУЮ встановлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1665/08, виданого Тячівським районним судом Закарпатської області від 15.01.2009 р. про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» суми боргу у розмірі 464082.32 грв. Відповідно до бази даних АСВП, державним виконавцем 31.03.2015 р. прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в процесі здійснення виконавчих дій встановлено, що майна на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості на момент перевірки не виявлено.

Згідно вищенаведеного УДВС ГТУЮ у Закарпатській області зазначає, що ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» виконавчі документи не отримував.

Будь-які докази про направлення виконавчих листів банку надано не було.

Враховуючи зазначене, УДВС ГТУЮ у Закарпатській області повідомляє, що державним виконавцем Тячівського РВ ДВС № 13.10-42/5011 від 27.11.2017 р. керуючись ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», до Тячівського районного суду надіслано заяву про видачу дубліката виконавчого листа № 2-1655/08, виданого Тячівським районним судом 15.01.2009 р., «про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль»» суми заборгованості 464082.32 грв.», але УДВС ГТУЮ та Тячівський РВ ДВС також не надали належних письмових доказів направлення в дійсності до Тячівського районного суду вищезазначеної заяви про видачу дубліката виконавчого листа № 2-1665/08.

У повідомленні УДВС ГТУЮ у Закарпатській області зазначено, що після надходження дубліката виконавчого листа № 2-1665/08 до Тячівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, державним виконавцем буде організовано виконання рішення суду.

Оскільки станом на 17.04.2018 р. боржником зобовязання за виконавчим листом не виконані, заборгованість не погашена, про що надаємо відповідні довідки, банк має намір скористатися правом повторної подачі виконавчого листа на примусове виконання до органів ДВС.

Просить видати дублікат виконавчого листа № 2-1665/08 про стягнення ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» заборгованості у сумі 464082.32 грв. та поновити пропущений строк для предявлення до виконання виконавчого листа.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 у судовому засіданні щодо видачі дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для предявлення його до виконання заперечив.

Посилається на те, що у заяві стягувачем ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» не наведено жодних доказів факту втрати виконавчого документу та не наведено поважних причин пропуску строку предявлення виконавчого листа до стягнення, не зазначено доказів на підтвердження поважності таких причин. Не вказано обєктивних поважних причин, які б унеможливлювали чи створювали реальні перешкоди банку предявити до виконання виконавчий лист у встановлений законом строк починаючи з моменту повернення його банку виконавчою службою 31.03.2015 р. При цьому не можуть вважатися поважними причини зазначені у заяві банку, а саме: ненадходження постанови про відкриття виконавчого провадження, відсутність у банку відомостей про хід виконавчого провадження, відсутність факту звернення державного виконавця до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа, невиконання боржником своїх зобовязань щодо погашення заборгованості перед банком, оскільки банку було достеменно відомо про всі процесуальні дії, повязані з розглядом справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, про ухвалення рішення суду від 24.10.2008 р., про видачу виконавчого листа 15.01.2009 р., про предявлення його до примусового виконання, про відкриття виконавчого провадження, та про повернення виконавчого документу стягувачу виконавчою службою. У заяві не наведено доказів наявності обєктивних обставин, які б перешкоджали стягувачу слідкувати за ходом виконавчого провадження та предявити виконавчий лист у встановлені законом строки.

Розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 15 та ст. 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 частин 1-4 цього ж Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 13 ч.ч. 1, 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 42 ч. 1 п. 2 цього ж Кодексу визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

З приписів ст. 76, ст. 77 ч.ч. 1, 2, ст. 78, 79, 80 ч. 2, ст. 81 ч.ч. 1, 5, 6, ст. 83 ч. 1 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 95 ч. 1 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ст. 433 ч. 2 ЦПК України заява про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до вимог п. 17.4. Перехідних положень ЦПК України, суд може видати дублікат виконавчого документа лише у тому разі якщо стягувач або держаний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для предявлення виконавчого документа до виконання.

В судовому засіданні встановлено, що 24.10.2008 року Тячівським районним судом ухвалено рішення, за яким із ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» стягнуто 462352.32 грв. заборгованості за кредитним договором та 1730 грв. судових витрат.

25.08.2009 р. виконавчий лист № 2-1665 від 15.01.2009 р. про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором надійшов до державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 21 ч. 1 п. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред. від 07.10.2008 р.) виконавчі документи - виконавчі листи та інші судові документи - можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох років.

Отже, на момент видачі виконавчого листа строк предявлення його до виконання становив три роки, тобто до 15.01.2012 р.

29.06.2011 р. державним виконавцем було винесено постанову про повернення стягувачеві виконавчого листа та відповідно до ст.ст. 22, 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакція яка діяла на момент винесення постанови) державним виконавцем було встановлено строк для повторного предявлення до виконання - 29.06.2012 р.

Незважаючи на порушення строку предявлення виконавчого документа до виконання 09.09.2014 р. державним виконавцем було знову відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 2-1665/08 про стягнення з ОСОБА_4 грошей на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», а згідно постанови від 31.03.2015 р., було повернуто вказаний документ банку.

Згідно ст.ст. 22 ч. 1, 23 ч.ч. 1, 2 та 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 08.03.2015 р.) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред'явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

З вищевказаних норм, які діяли на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу банку вбачається, що строк пред'явлення виконавчого листа до виконання почав обчислюватися з 31.03.2015 р. Таким чином, кінцевий строк повторного предявлення його до виконання 31.03.2016 р. включно.

Суд вважає, що відповідно наведених норм закону банк мав право повторно пред`являти виконавчий лист до виконання саме на протязі одного року, а не трьох, як зазначено у виконавчому листі. Посилання представника банку на п. 4 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» від 4 листопада 2010 року N 2677-VI, згідно якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі, суд до уваги не приймає, так як ця норма стосується пред`явлення виконавчого документа до виконання тільки один раз після набрання чинності вказаним Законом. На думку суду, після того, як державний виконавець, 29.06.2011 року повернув банку виконавчий лист, і в постанові вказав кінцевий строк його звернення до виконання, 29.06.2012 р., для даного виконавчого листа повинен був діяти тільки закон N 2677-VI. Однак 09.09.2014 р., тобто більше як через три роки, банк знову пред`явив цей виконавчий лист до виконання, і державний виконавець, у порушення закону N 2677-VI та навіть і в порушення змінених строків пред`явлення виконавчого документу до виконання, якими передбачався строк у три роки, прийняв його до виконання. 31.05.2015 року виконавець виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві. Тільки 24.10.2017 р. банк зробив запит про хід виконання цього листа, а 17.05.2018 р. звернувся в суд із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання.

Не дивлячись на те, що діючий на даний час закон «Про виконавче провадження», яким передбачено строк пред`явлення виконавчого документу до виконання три роки набрав чинності 05.10.2016 р., суд вражає, що строк пред`явлення цього виконавчого листа до виконання, після його повернення 31.03.2015 р. повинен був відповідати Закону «Про виконавче провадження», що діяв із 2011 року до 05.10.2016 року.

Крім того, суд звертає увагу на приєднану банком до заяви про видачу дубліката виконавчого листа заяву банку від 21.01.2016 р. про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-1665/08 від 24.10.2008 р. У цій заяві банк вказав додаток: оригінал виконавчого листа № 2-1665/08.

Отже посилання банку на те, що виконавчий лист не був йому повернутий Тячівським РВ ДВС після прийняття до виконання 09.09.2014 р. не відповідають дійсності, так як спростовуються цією заявою з якої вбачається, що виконавчий лист був отриманий банком після припинення виконавчого провадження згідно постанови державного виконавця від 31.03.2015 р.

Доказів того, що Тячівський РВ ДВС отримував цю заяву та оригінал виконавчого листа, банк суду не надав.

За таких обставин підстави для поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа та видачу його дублікату, виданого по цивільній справі № 2-1665/08 відсутні.

Тому, керуючись ст. 433 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення, а учасником справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 354 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повна ухвала складена 05.12.2018

Головуючий Гримут В.І.