Справа № 464/2615/17 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/5849/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представника Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради - Паращича В.П., представника Прокуратури Львівської області - Панькевича Р.В., представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року, ухваленого судом у складі судді Радченко Е.А., у справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_6, від імені та в інтересах яких діє ОСОБА_4 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради та Державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Прокуратура Львівської області, Профспілковий комітет працівників органів прокуратури Львівської області, Львівська міська рада, Департамент житлового господарства Львівської міської ради, про скасування рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради та Державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Прокуратура Львівської області, Профспілковий комітет працівників органів прокуратури Львівської області, Львівська міська рада, Департамент житлового господарства Львівської міської ради, та з врахуванням збільшення позовних вимог просив ухвалити рішення, яким скасувати рішення (реєстраційний запис) державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради Наумець А.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31660797 від 30.09.2016 року про реєстрацію права комунальної власності на квартиру АДРЕСА_1 вилучити зазначений реєстраційний запис із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, скасувати рішення (реєстраційний запис) державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради Наумець А.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31660797 від 30.09.2016 року про арешт нерухомого майна на підставі постанови № 51440964 від 14.06.2016 року Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України про арешт майна боржника (Львівської міської ради) та оголошення заборони на його відчуження, і вилучити зазначений реєстраційний запис із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Скасовано рішення (реєстраційний запис) державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради Наумець Анастасії Глєбівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31660797 від 30 вересня 2016 року про реєстрацію права комунальної власності на квартиру АДРЕСА_1, за Львівською міською радою; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101; номер запису про право власності: 16678896; дата державної реєстрації: 26 вересня 2016 року; та вилучено зазначений реєстраційний запис із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. Скасовано рішення (реєстраційний запис) державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради Наумець Анастасії Глєбівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31660797 від 30 вересня 2016 року про арешт нерухомого майна на підставі постанови № 51440964 від 14 червня 2016 року Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України про арешт майна боржника (Львівської міської ради) та оголошення заборони на його відчуження; та вилучено зазначений реєстраційний запис із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Додатковим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 грудня 2017 року стягнуто із Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1280 гривень.

Рішення суду оскаржило Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду не відповідає нормам матеріального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Вважає, що судом помилково зроблено висновок про те, що Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради отримано ухвалу Сихівського районного суду м. Львова у справі за № 464/38/16-ц від 05.05.2016 року про забезпечення позову, оскільки така на адресу відповідача не надходила. Зазначає, що судом також не враховано, що позивачем не дотримано процедури звернення із заявою до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, у зв'язку з чим державний реєстратор не знав і не міг знати про наявність ухвали, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборону Львівській міській раді та її виконавчим органам вчиняти дії щодо розпорядження зазначеною квартирою. Посилається на те, що здійснюючи перевірку черговості розгляду заяв в базі даних заяв, державним реєстратором не виявлено зареєстрованого рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій. Зазначає, що реєстраційна дія є законною навіть якщо існує заборона суду про її вчинення і про цю заборону не знає державний реєстратор в момент вчинення. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради - Паращича В.П. на підтримання вимог апеляційної скарги, які аналогічні її доводам, а також посилання на те, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, пояснення представника Прокуратури Львівської області - Панькевича Р.В., представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про заперечення доводів апеляційної скарги, та посилання на те, що рішення суду відповідає положенням закону, і, що відсутні підстави для закриття провадження в справі, оскільки спір стосується захисту житлових прав позивачів по справі, в зв»язку з чим не може бути публічно-правовим, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Судом встановлено такі обставини.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 985 від 20.12.2013 року квартирам №№ 321, 324, 361, 386, 390, 406, 410 на АДРЕСА_2 та квартирам №№ 1, 2, 3, 7, 37, 39, 41, 42, 48, 55, 60, 61, 64, 76, 81, 84, 107, 111, 112, 115, 116 на АДРЕСА_1 надано статус службових прокуратури Львівської області (п. 1); прокуратурі Львівської області провести закріплення вказаних квартир згідно з вимогами законодавства України.

Наказом прокурора Львівської області № 807к від 13.06.2014 року, погодженого головою профспілкового комітету працівників органів прокуратури Львівської області, надано двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 старшому прокурору відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, Державної митної служби та Державної прикордонної служби управління прокуратури області ОСОБА_4 на склад сім'ї 3 особи (він, дружина, донька). Вказана квартира виділялася адміністрацією прокуратури Львівської області як службова.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 05.05.2016 року у справі №464/3844/16-ц забезпечено позов ОСОБА_4 до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської області, Департаменту житлового господарства Львівської міської ради, Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права користування квартирою, вселення та зобов'язання до вчинення дій. Вказаною ухвалою накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, та заборонено Львівській міській раді та її виконавчим органам вчиняти дії щодо розпорядження квартирою.

25.05.2016 року вказана ухвала суду передана позивачем до відома та виконання Львівській міській раді, Львівському міському голові, Виконавчому комітету, Департаменту житлового господарства Львівської міської ради, а також начальнику Юридичного департаменту Львівської міської ради.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 02.08.2016 року у справі № 464/3844/16-ц за ОСОБА_4 та членами його сім'ї визнано право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, з подальшим вселенням їх в цю квартиру; Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради зобов'язано укласти договір житлового найму квартири з ОСОБА_4

29.08.2016 року Львівською міською радою прийнято ухвалу № 770, якою вирішено зареєструвати територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради право комунальної власності на квартируАДРЕСА_1 (п. 1.3.14 ухвали).

30.09.2016 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради Наумець А.Г. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31660797, яким за Львівською міською радою на підставі ухвали міської ради № 770 від 29.08.2016 року зареєстровано право комунальної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, а також на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби від 14.06.2016 року зареєстровано обтяження, а саме: арешт вищезазначеної квартири.

Ухвалюючи рішення про задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що державним реєстратором, всупереч вимогам діючого законодавства, не було зареєстровано обтяження за ухвалою суду від 05.05.2016 року, та, що державна реєстрація права власності Львівської міської ради на службове житло проведена державним реєстратором не на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто неправомірно, чим порушено передбачене ст.47 Конституції України право позивачів на житло, в зв'язку з чим таке право потребує судового захисту.

Однак з таким висновком повністю погодитись не можна, оскільки його суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

В постанові від 23.05.2018 року у справі №815/4618/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України від 01 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон N 1952-IV).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом N 1952-IV (ст. 3 цього Закону).

Правовий статус і компетенція державного реєстратора передбачені в ст. 10 Закону N 1952-IV. За приписами п. 1, 2 ч. 3 цієї статті державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

- наявність факту виконання умов правочину, з яким закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 18 Закону N 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку, зокрема: формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права речові та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (ч. 4 ст. 18 Закону N 1952-IV).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 24 зазначеного Закону в державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Підстави для внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них встановлено ст. 26 Закону N 1952-IV, у ч. 1 якої визначено, що подання та отримання документів за заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюються в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав.

Отже, з наведених вище норм можна дійти висновку про важливість дотримання і неухильного виконання процедури державної реєстрації виключно на підставі вимог закону, оскільки невиконання суб'єктом влади вимог законодавства зводить нанівець законність всієї процедури державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на час прийняття судового рішення) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

А відтак, враховуючи встановлені обставини в справі, колегія суддів вважає, що предметом спору справі за позовом ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 є правомірність вчинення реєстраційних дій з державної реєстрації речового права за наявності ухвали про забезпечення позову - накладення арешту на нерухоме майно.

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання представника Прокуратури Львівської області - Панькевича Р.В., представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, що заявлені позивачами вимоги спрямовані на захист їх житлових прав, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора, як суб'єкта, наділеного Законом N 1952-IV владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, у зв'язку з невиконанням посадовими особами Львівської міської ради та її виконавчих органів обов'язку щодо передачі ухвали суду про забезпечення позову державному реєстратору.

В зв»язку з викладеним колегія суддів приходить до висновку, що спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який, на думку позивачів, вийшов за межі своїх владних повноважень, прийнявши рішення про реєстрацію права власності за Львівською міською радою на квартиру, що стало підставою для наступного накладення арешту на квартиру, як на майно Львівської міської ради, під час дії ухвали суду про забезпечення позову.

А відтак, оскільки спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, а оскаржуване рішення ухвалено в порядку цивільного судочинства всупереч тому, що справа не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про закриття провадження в справі.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.256 ЦПК України також підлягає роз»ясненню позивачам, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255, п.4 ч.1 ст.374, ст.377 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року скасувати та закрити провадження в справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_6, від імені та в інтересах яких діє ОСОБА_4 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради та Державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Прокуратура Львівської області, Профспілковий комітет працівників органів прокуратури Львівської області, Львівська міська рада, Департамент житлового господарства Львівської міської ради, про скасування рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.06.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.