Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 643/8375/16-ц

провадження № 61-20426св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре»,

представник відповідача - ТищенкоАльбіна Володимирівна,

третя особа - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року у складі судді Довготько Т. М. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 01 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Кокоші В. В., Кіпенка І. С., Шаповал Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» (ТДВ «СК «Київ Ре»), третя особа - ОСОБА_1, про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 19 липня 2015 року на вул. Блюхера, біля будинку № 29, у м. Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), у результаті якої було пошкоджено належний йому на праві власності автомобіль «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1. Вказана ДТП сталася з вини його дружини - ОСОБА_1, яка під час паркування автомобіля «Toyota RAV4», номерний знак НОМЕР_2 відчинила двері автомобіля, не переконавшись у безпеці руху, внаслідок чого допустила механічні пошкодження автомобіля «Audi A6».

Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 6 серпня 2015 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota RAV4», номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «СК «Київ РЕ» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 квітня 2015 року, з лімітом відповідальності - 50 000 грн.

Згідно рахунку-фактури від 22 липня 2015 року іноземного підприємства «АІС-Харків» вартість ремонту автомобіля «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1, становить 72 187,65 грн.

31 серпня 2015 року він звернувся до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування та надав усі необхідні документи. У подальшому представник страхової компанії оглянув пошкоджений автомобіль з метою визначення розміру збитку.

За результатами розгляду страхової справи ТДВ «СК «Київ Ре» відмовило йому у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що пошкоджений під час ДТП автомобіль «Audi A6» є спільною сумісною власністю подружжя та згідно пункту 2 частин першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується.

Вважав відмову страхової компанії у виплаті йому страхового відшкодування незаконною та спрямовану на уникнення від цивільно-правової відповідальності.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ТДВ «СК «Київ Ре» на свою користь матеріальну шкоду, у якості страхового відшкодування, у розмірі 50 000 грн.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ТДВ «СК «Київ Ре» на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду, у якості страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн та 551,21 грн судового збору, а всього - 50 551,21 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування. Завдана позивачу шкода перевищує максимальний розмір відшкодування, передбачений полісом від 18 квітня 2015 року, тому з ТДВ «СК «Київ Ре» на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути страхову виплату у розмірі 50 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01 лютого 2017 року апеляційну скаргу ТДВ «СК «Київ Ре» відхилено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та вказав, що підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені статтею 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому суд правомірно дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування та стягнув його з ТДВ «СК «Київ Ре» на користь ОСОБА_4

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТДВ «СК «Київ Ре», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належно оцінки тому, що ОСОБА_1, вчинивши ДТП, фактично завдала шкоди належному їй майну, так як вона та відповідач перебувають у шлюбі, а пошкоджений автомобіль є їх спільною сумісною власністю подружжя, тому страхова компанія законно відмовила позивачу у здійсненні страхового відшкодування на підставі пункту 2 частини першої статті 1188 ЦК України.

Посилаючись на положення статті 364 ЦК України щодо права співвласників на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, вказує, що договір про виділ майна з спільної сумісної власності від 25 грудня 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, не створив правових наслідків та фактично не припинив режим спільної сумісної власності, оскільки автомобіль «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1, є неподільною річчю.

У березні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких вказує, що доводи страхової компанії є безпідставними та спрямовані на уникнення своїх зобов'язань за полісом обов'язкового страхування.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 19 липня 2015 року ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Toyota RAV4», номерний знак НОМЕР_2, по вул. Блюхера, біля будинку № 29, у м. Харкові, порушила пункт 15.13 Правил дорожнього руху України, у результаті чого допустила зіткнення з автомобілем «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 У результаті ДТП автомобіль «Audi A6» отримав технічні пошкодження.

Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 6 серпня 2015 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Згідно з рахунком-фактурою від 22 липня 2015 року іноземного підприємства «АІС-Харків» вартість ремонту автомобіля «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1, становить 72 187,65 грн.

На час виникнення ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota RAV4» - ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «СК «Київ Ре» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 квітня 2015 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) за вказаним полісом на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, визначена в 50 000 грн.

31 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до ТДВ «СК «Київ Ре» з заявою про виплату йому страхового відшкодування.

Листом від 15 жовтня 2015 року ТДВ «СК «Київ Ре» повідомила ОСОБА_4 про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що страхувальник ОСОБА_1 є співвласником автомобіля «Audi A6», пошкодженого під час ДТП (а. с.94).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала.

Згідно з частинами другою та п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2014 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

У пункті 22.1 частини першої статті 22 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 37 Закону № 1961-IV визначено виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Такими підставами є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої ст. 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суди правильно виходили з того, що ТДВ «СК «Київ Ре» безпідставно відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки не вказало жодної підстави для такої відмови, передбаченої статтею 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводи касаційної скарги про те, що страхова компанія законно відмовила позивачу у здійсненні страхового відшкодування на підставі пункту 2 частини першої статті 1188 ЦК України, є безпідставними, оскільки Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним та саме його норми необхідно застосовувати у сфері договірних правовідносин, що виникли. Відмовивши у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_4, ТДВ «СК «Київ Ре» не обґрунтувало своє рішення підставами, передбаченими вказаним Законом України.

Відповідно до пункту 1.3 частини першої статті 1 та пункту 22.1 частини першої статті 22 Закону № 1961-IV потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Апеляційний суд правильно вказав, що ОСОБА_4 є власником автомобіля «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1.

У результаті ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_1, було пошкоджено належний позивачу на праві власності автомобіль «Audi A6», у зв'язку з чим він, як третя особа, майну якої заподіяна шкода, набув право на отримання від страховика страхового відшкодування у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі від 18 квітня 2015 року, виданого страховиком на ім'я ОСОБА_1

Частиною першою статті 57 ЦПК України 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України 2004 року).

Згідно з положеннями частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання касаційної скарги на те, що автомобіль «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1, є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є необґрунтованими оскільки, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії від 25 грудня 2013 року серії НОМЕР_3 власником зазначеного автомобіля являється ОСОБА_4 Даних про те, що вказаний автомобіль у судовому порядку був визнаний спільною сумісною власністю подружжя: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 суду надано не було і сторони щодо цього спору не мають.

Отже, вирішуючи спір, з дотримання вимог статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року суди повно, всебічно та об'єктивно з'ясували обставини справи, вірно встановили правовідносини, що склалися та правильно задовольнили позов ОСОБА_4, оскільки страхова компанія безпідставно відмовила йому у виплаті страхового відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В.Черняк