Справа № 226/2770/18

Справа № 226/2770/18
Провадження № 2/226/965/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2018 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі ПАТ «ШУ «Покровське») про відшкодування моральної шкоди, в обгрунтування якого вказав, що з 17.09.2001 по 27.12.2016 він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи прохідником підземним з повним робочим днем під землею та був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. 21.06.2018 був складений акт за формою П-4, яким йому встановлені професійні захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом, рецедивуючий перебіг захворювання професійне, встановлене вперше, хронічний бронхіт ІІ ступеню у фазі затихаючого загострення, прикореневий і базальний пневмосклероз, легенева недостатність І-ІІ ступеню за змішаним типом (пил + інфекція) захворювання професійне, встановлене вперше, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ (легкого) ступеню за класифікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4 захворювання професійне, встановлене вперше. 05.09.2018 за висновком МСЕК йому було встановлено за сукупністю 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з 31.08.2018 безстроково: первинно 30% хронічний попереково-крестцовий радикуліт, первинно 20 % хронічний бронхіт, первинно 10% приглухуватість. Йому були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, моральна шкода у звязку з професійними захворювання йому не призначалася та не виплачувалася. Він вважає, що за умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, оскільки він більше 22 років постійно працював у підземних умовах під впливом шкідливих факторів: пилу, шуму, надмірного фізичного навантаження, нахилів корпусу з перевищенням гранично допустимих норм, з них більше 11 років на підприємстві відповідача на одній і тій же посаді. Йому протипоказана важка фізична праця, робота у підземних умовах. Він скаржиться на задуху при помірному фізичному навантаженні, постійний сухий кашель, слабкість, швидку стомлюваність, обмеження рухів у поперековій області, погрішення слуху. Дані обставини впливають на якість його життя та спричиняють моральні страждання. Будучи чоловіком середніх років, в нього багато енергії та бажань, однак він не може вести активний спосіб життя, повноцінно виконувати свої сімейні обовязки, багато часу він перебуває у лікарнях в умовах стаціонару та приймає ліки, знайти іншу роботу, яку б він міг виконувати за станом здоровя, йому важко, тому з часу звільнення він не працює. ід віку. Стан його здоровя було суттєво підірвано, тому, як тільки в нього виникло право на пенсію, він відразу звільнився. Вимушене звільнення позначилося на його матеріальному становищі, тепер він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, коли працював. Йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що викликає негативні емоції та переживання, суттєво позначається на його психологічному стані. У звязку з вищевикладеним заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у 90000 грн, які він просить суд стягнути на свою користь з відповідача.

Ухвалою суду від 19.10.2018 позовна заява була залишена без руху дял усунення недоліків.

Ухвалою суду від 02.11.2018 відкрито спрощене позовне провадження.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, наполягаючи на позові, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність, інших заяв по суті справи суду не надав.

Представник відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» до судового засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність, надавши суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказав, що заявлена позивачем сума у відшкодування моральної шкоди є значно завищеною та не відповідає вимогам розумності та справедливості, оскільки фондом професійних захворювань були призначені позивачу страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Відповідач ОСОБА_1 з 2013 року знав про погіршення його стану здоров'я, проте, усвідомлюючи ризик розвитку та отримання професійного захворювання, тривалий час не повідомляв адміністрацію шахти про необхідність його переведення на іншу, менш важку та шкідливу працю, чим сприяв розвитку в нього професійних захворювань та виникненню стійкої втрати працездатності. Згідно з даними пройдених у 2012-2016 роках позивачем медичних оглядів останній був визнаний таким, що може працювати в підземних умовах за професією слюсаря підземного. На думку відповідача, вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен врахувати те, що матеріальний стан позивача після звільнення суттєво не погіршився, оскільки йому виплачуються значні страхові виплати від Фонду соціального страхування та пенсія по інвалідності, а також врахувати загальну практику судів з аналогічних питань (400 грн за кожний відсоток втрати працездатності). Тому відповідач просить суд частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 24000 грн, а у решті позову відмовити.

Дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 17.09.2001 по 16.01.2011, з 17.01.2011 по 27.12.2016 перебував у трудових відносинах з ПАТ «ШУ «Покровське» (колишні назви ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна №1», ВАТ «Шахтоуправління «Покровське»), працюючи прохідником четвертого, а потім пятого розряду підземним з повним робочим днем у шахті. Вперше звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України, вдруге за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, після звільнення з підприємства відповідача відомості про роботу відсутні, що підтверджується записами з трудової книжки ОСОБА_1 Загалом трудова діяльність позивача розпочалася з 1987 року роботою у підземних умовах і тривала до 2001 року у шахті ім.Димитрова ВО «Красноармійськвугілля» (а.с.20-23).

Згідно з виписками з амбулаторної карти та епікризів з історії хвороб №№ 7627/1239, 697-697, 1314, 1448, 286, 988 ОСОБА_1 хворіє на хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з 2016 року; на хронічну п/крестцову радикулопатію з 2013 року; на хронічний бронхіт з 2012 року; з приводу вказаних захворювань позивач з 03.06.2013 по 10.06.2013, з 09.12.2013 по 17.12.2013, з 12.05.2014 по 20.05.2014, з 03.11.2014 по 14.11.2014, з 26.01.2015 по 06.02.2015, з 15.06.2015 по 25.06.2015, з 28.09.2015 по 09.10.2015, з 18.01.2016 по 29.01.2016, з 11.04.2016 по 22.04.2016, з 11.07.2016 по 22.07.2016, з 03.10.2016 по 18.10.2016, з 19.10.2016 по 31.10.2016, з 01.11.2016 по 17.11.2016, з 18.11.2016 по 07.12.2016, 12.12.2016 по 23.12.2016, з 01.05.2017 по 12.05.2017, з 24.08.2017 по 04.09.2017, з 04.09.2017 по 13.09.2017, з 27.09.2017 по 06.10.2018, з 27.10.2017 по 06.11.2017, з 29.01.2018 по 09.02.2018 перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в Димитровській (на цей час Мирноградської) центральної міської лікарні, Красноармійській (на цей час Покровській) центральній районній поліклініки та у комунальних лікувально-профілактичних закладах «Покровська міська лікарня», «Родинська міська лікарня» (а.с.30, 31, 33, 34, 35, 38).

Згідно виписки № 286 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 з 07.03.2018 по 26.03.2018 перебував на стаціонарному лікуванні у державній установі «Інститут медицини праці імені ОСОБА_5 національної академії медичних наук України» з діагнозом: 1) хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом, рецедивуючий перебіг - захворювання професійне, встановлене вперше; 2) хронічний бронхіт ІІ ступеню у фазі затихаючого загострення, прикореневий і базальний пневмосклероз, легенева недостатність І-ІІ ступеню за змішаним типом (пил + інфекція) - захворювання професійне, встановлене вперше; 3) хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ (легкого) ступеню за класифікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4 захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.36).

Згідно з медичним висновком державної установи «Інститут медицини праці імені ОСОБА_5 національної академії медичних наук України» від 28.03.2018 № 11/281 встановлено, що захворювання ОСОБА_1: 1) хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом, рецедивуючий перебіг; 2) хронічний бронхіт ІІ ступеню у фазі затихаючого загострення, прикореневий і базальний пневмосклероз, легенева недостатність І-ІІ ступеню за змішаним типом (пил + інфекція); 3) хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ (легкого) ступеню за класифікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4, є захворюваннями професійними, встановленими вперше (а.с.37).

Підгрунттям для визначення професійної категорії захворювань явились дані клінічного обстеження, дінамика захворювань, їх розвиток під час роботи в шкідливих умовах праці, інформація про умови праці, згідно яких хворий під час роботи підлягав комплексній дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу), параметри яких перевищували допустимі величини; пилу, концентрації якого перевищували ГДК: шуму, рівень якого також перевищував ГДР. Стаж позивача у шкідливих умовах 30 років (а.с.37).

У звязку з виявленими професійними захворюваннями позивачу протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних і подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату, фізичному навантаженню, вимушеній робочій позі. Йому рекомендовано динамічне спостереження профпатолога, невропатолога, терапевта, санаторно-курортне лікування у санаторіях неврологічного, пульмонологічного профілю (а.с.36, 37).

За результатами розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань, що вперше виникли у позивача 21.06.2018 на підприємстві відповідача складено акт за формою П-4, затверджений 25.06.2018 начальником головного управління Держпраці у Донецькій області. У п.п.16, 17 даного акту зазначено, що причиною професійних захворювань є тривалий період роботи в шкідливих умовах, обумовленої впливом шкідливого фактора фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу, пил, шум; згідно лабораторно-інструментальних досліджень потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 194,4 Вт (нормативне значення 90 Вт), те ж саме при роботі з переважною участю мязів рук плечового поясу 89,0 Вт (нормативне значення 45,0 Вт); маса вантажу, що підіймається та переміщується фактична величина 40 кг (нормативне значення 30 кг), вимушена робоча поза до 30% (нормативне значення 25%); нахили корпусу (кількість за зміну) 145 раз (нормативне значення 100); запиленість повітря робочої зони сягала 196,8 мг/м3 при ГДК 2 мг/м3, тривалість дії впродовж зміни 84%; шум від працюючого обладнання 88 дБА (ГДК 80 дБА) тощо (а.с.26-29).

Згідно за довідкою до акту огляду МСЕК від 05.09.2018 та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 05.09.2018 позивачу встановлено за сукупністю 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково, яка складається з: 30% втрати професійної працездатності за наслідками хронічної попереково-крижової радикулопатії, встановленої первинно; 20 % - за наслідками хронічного бронхіту, встановленої первинно; 10% - за наслідками хронічної приглухуватості, встановленої первинно; з рекомендаціями медикаментозного, санаторно-курортного лікування, спострегіння та лікування у невролога, терапевта, отолориноголога (а.с.24-25).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоровя, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001.

Обовязок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

За отриманими професійними захворюваннями позивачу вперше була встановлена втрата професійної працездатності 05.09.2018, тому суд керується законодавством, діючим у зазначений період часу, тобто на час виникнення спірних правовідносин, бо це регламентовано ст.5 ЦК України, згідно якої акти цивільного законодавства, до яких відноситься Закон № 1105-ХIV, регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Оскільки Фонд на час виникнення спірних правовідносин не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником професійного захворювання таку шкоду позивачу, законні права якого порушені, повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.2371 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обовязок створювати працівникові безпечні умови праці, провина власника полягає у невиконанні такого обовязку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання негативних наслідків щодо здоровя працівника.

Наявність небезпечних і шкідливих умов праці позивача встановлена актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання

Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманих ним професійних захворювань, а висновок МСЭК від 05.09.2018 підтверджує наявність факту спричинення шкоди його здоровю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача, та наявність прямого причинного звязку між ушкодженням здоровя та порушенням небезпечних норм при виконанні робіт.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 неодноразово звертався за допомогою до медичних установ через захворювання, які визначено професійними. В історіях його хвороб зафіксовано скарги на постійний кашель, задишку при фізичному навантаженні, дискомфорту в грудній клітині, загальну слабкість, нездужання, біль у поперековому відділі хребта з ірадіацією в ліву ногу, оніміння по зовнішній поверхні лівої стопи, в області лівої сідниці, шум у вухах, зниження слуху вуха, біль в ділянці серця.

Отримане позивачем захворювання вимагає від нього продовження лікування, спостереження у багатьох лікарів, обмежило виконувати фізичну роботу, роботу в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища, в решті-решт призвело до втрати професії, якій позивач присвятив все своє трудове життя, і яка була джерелом його доходу та доходу його сімї.

Наведене свідчать про те, що позивач тривалий час зазнавав і по теперішній час зазнає фізичну біль і психічні страждання, внаслідок чого порушилися його нормальні життєві звязки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, у п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди суд приймає до уваги час роботи на підприємстві відповідача при тривалій праці у шкідливих умовах, які призвели до захворювань, на інших гірничих підприємствах, характер, обсяг, тривалість зазнаваних позивачем страждань, його стан здоровя, розмір і строковий характер стійкої втрати професійної працездатності, істотність вимушеності змін у життєвих стосунках потерпілого, який у віці 53 роки став інвалідом, втративши 60% своєї працездатності у звязку з професійними захворюваннями, те, що отримане ним ушкодження здоровя заважає йому вести повноцінний спосіб життя, вимагає від нього додаткових зусиль для його організації, потребує продовжувати лікування, суд, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає можливим визначити позивачу розмір моральної шкоди у 40000 грн, яка підлягає стягненню з відповідача.

При цьому суд не приймає позицію відповідача щодо врахування судової практики щодо подібних правовідносин, в якій за 1% втрати працездатності призначається 300 грн, оскільки давна практика є застарілою, поширеною здебільшого з 2011 року, і не відповідає реаліям сучасного життя, вартість якого значно зросла. Також суд не приймає до уваги посилання відповідача на отримання позивачем страхових виплат, оскільки дані виплати компенсують частину втраченого позивачем заробітку і ніяк не впливають на розмір моральних втрат позивача.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеній сумі у розмірі 313 грн.

На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, законів України «Про охорону праці», «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», керуючись ст.ст.12, 13, 76, 141, 197, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, місце проживання якого: 85320, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки якого НОМЕР_1, до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», юридична адреса якого: 85300, Донецька область, м.Покровськ, пл.Шибанкова, 1-а, , про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у відшкодування моральної шкоди, спричиненої хронічним професійним захворюванням, 40000 (сорок тисяч) грн 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір в сумі 313 (триста тринадцять) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.12.2018.

Суддя Ж.Є.Редько