Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 201/4115/16-ц

провадження № 61-5281св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - міське комунальне підприємство «Дніпропетровський електротранспорт»,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2016 року у складі судді Ткаченко Н. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року у складі суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Петешенкової М. Ю.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» (далі - МКП «Дніпропетровський електротранспорт»), третя особа - ОСОБА_2, про стягнення майнової шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Позов мотивовано тим, що 23 березня 2013 року о 17 год. 01 хв. автомобіль марки «Ауді А4», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності рухався у Жовтневому районі м. Дніпропетровська.

Вказувала, що під час проїзду автомобіля через перехрестя по проспекту Гагаріна та вулиці Чернишевського під перетином контактної мережі для руху трамваїв та тролейбусів, яка знаходиться над проїжджою частиною проспекту Гагаріна у м. Дніпропетровську, сталося коротке замикання у перетині контактної мережі для руху трамваїв та тролейбусів. Внаслідок короткого замикання сталося розплавлення мідного дроту контактної мережі та розплавлена мідь вилилась на лобове скло її автомобіля, вказані обставини підтверджуються та встановлені довідкою-висновком відділу ДАІ ДМУ ГУМВС України від 11 квітня 2013 року. Згідно рахунку № 258 від 16 березня 2016 року ТОВ «Агротехкомплект» вартість відновлення пошкодженого автомобіля марки «Ауді А4», державний номер НОМЕР_1, становить 15 935 грн 54 коп.

Посилаючись на викладені обставини просила стягнути з МКП «Дніпропетровський електротранспорт» майнову шкоду у розмірі 15 935 грн 54 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 600 грн та судовий збір.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з МКП «Дніпропетровський електротранспорт» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 15 935 грн 54 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 600 грн та 551 грн 20 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки МКП «Дніпропетровський електротранспорт» є власником контактної мережі для руху трамваїв та тролейбусів, то саме відповідач повинен відшкодувати заподіяну відповідачу шкоду з підстав, визначених статтями 1166, 1187 ЦК України.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення на її користь суми завданої майнової шкоди у розмірі 15 935 грн 54 коп., оскільки саме на відповідача покладено відповідальність за шкоду, спричинену ним як власником джерела підвищеної небезпеки.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, МКП «Дніпропетровський електротранспорт» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що наданий позивачем рахунок № 258 від 16 березня 2016 року не може бути належним доказом майнової шкоди, оскільки належним та допустимим доказом у справі є лише висновок автотоварознавчого дослідження або докази фактично понесених витрат на відновлення транспортного засобу та акт виконаних робіт. Представнику відповідача судом не було надано можливості заявити клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, крім того, тягар доказування щодо розміру майнової шкоди покладено на позивача. Також, судом не було взято до уваги довідку Державної служби України з надзвичайних ситуацій Дніпропетровського регіонального центру з гідрометеорології від 16 травня 2016 року, в якій зазначено про те, що впродовж дня 23 березня 2013 року спостерігався дощ різної інтенсивності. Вказаний доказ підтверджує, що дорожньо-транспортна пригода сталася із незалежних від відповідача причин. Доказів наявності вини відповідача та факту, що саме від контактної мережі для руху трамваїв та тролейбусів сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) та автомобіль отримав пошкодження позивачем не надано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

05 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди установили, що 23 березня 2013 року о 17 год. 01 хв. під час проїзду автомобіля «Ауді А4», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, через перехрестя по проспекту Гагаріна та вулиці Чернишевського під перетином контактної мережі для руху трамваїв та тролейбусів, яка знаходиться над проїжджою частиною проспекту Гагаріна у м. Дніпропетровську, сталося коротке замикання у перетині контактної мережі для руху трамваїв та тролейбусів. Внаслідок короткого замикання сталося розплавлення мідного дроту контактної мережі та розплавлена мідь вилилась на лобове скло вказаного автомобіля, що призвело механічних пошкоджень транспортного засобу.

Власником автомобіля «Ауді А4», державний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_1

Згідно довідки-висновку відділу ДАІ ДМУ ГУМВС України від 11 квітня 2013 року та акта «Про аварію у контактній мережі» МКП «Дніпропетровський електротранспорт» від 23 березня 2013 року дорожньо-транспортна пригода сталася під час сильної зливи, внаслідок чого трапилось коротке замикання у перетині контактної мережі для руху трамваїв та тролейбусів над проїжджою частиною по проспекту Гагаріна у м. Дніпропетровську під час проїзду під нею автомобіля «Ауді А4», державний номер НОМЕР_1, водій якого не мав можливості своїми діями впливати на ситуацію та уникнути небезпеки, тому в діях водія ОСОБА_2 відсутні порушення Правил дорожнього руху України та склад адміністративного правопорушення.

Згідно рахунку № 258 від 16 березня 2016 року ТОВ «Агротехкомплект» вартість відновлення пошкодженого автомобіля марки «АудіА4», державний номер НОМЕР_1, становить 15 935 грн 54 коп.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1187 ЦК Україниджерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, відповідно до статей 1166, 1187 ЦКУкраїни шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про міський електричний транспорт» міський електричний транспорт - це складова частина єдиної транспортної системи, призначена для перевезення громадян трамваями, тролейбусами, поїздами метрополітену на маршрутах (лініях) відповідно до вимог життєзабезпечення населених пунктів.

Об'єктами міського електричного транспорту є рухомий склад, контактні мережі, тягові підстанції, колії трамвайні та метрополітену, а також споруди, призначені для забезпечення надання транспортних послуг.

Ураховуючи викладене, встановивши що пошкодження автомобіля «Ауді А4», державний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_1, сталося внаслідок неналежного технічного стану контактної мережі для руху трамваїв та тролейбусів, власником якої є МКП «Дніпропетровський електротранспорт», суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

У запереченні на позовну заяву МКП «Дніпропетровський електротранспорт» посилається на те, що 23 березня 2013 року у м. Дніпропетровську були складні погодні умови, які відповідали критеріям стихійного небезпечного явища, що підтверджується довідкою Державної служби України з надзвичайних ситуацій Дніпропетровського регіонального центру з гідрометеорології від 16 травня 2016 року. Тому, на думку відповідача дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок непереборної сили, що звільняє МКП «Дніпропетровський електротранспорт» від обов'язку відшкодувати шкоду позивачу, завдану автомобілю, власником якої є позивач.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд вірно зазначив про те, що дощ не відноситься до непереборної сили, оскільки МКП «Дніпропетровський електротранспорт» міг запобігти його шкідливим наслідкам, підтримуючи контактну мережу в належному стані. Під непереборною силою розуміється надзвичайна подія, шкідливим наслідкам якої не могла запобігти особа, зобов'язана це зробити. До таких подій відносяться стихійні лиха (наприклад, землетруси, повені), суспільні явища (наприклад, війна).

Доводи касаційної скарги щодо недоведеності позивачем розміру матеріальної шкоди зводяться до незгоди відповідача з рахунком ТОВ «Агротехкомплект» та є безпідставними. Відповідно до статті 212 ЦПК України у редакції 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням в сукупності з іншими доказами, поданими сторонами, відповідач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України у редакції 2004 року не спростував розмір завданої позивачу шкоди та не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень щодо розміру завданої шкоди.

З огляду на викладене є безпідставними доводи касаційної скарги про те, що відповідач був позбавлений можливості заявити клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, оскільки представник відповідача з'являвся до суду першої інстанції, подавав заперечення на позовну заяву та заяву про розгляд справи без технічної фіксації судового розгляду, також був присутній у судовому засіданні апеляційного суду, проте клопотання про призначення у справі судової експертизи не заявляв.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що позивач не зверталась до відповідача протягом трьох років щодо відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлений терміном у три роки.

Ураховуючи, що ДТП сталась 23 березня 2013 року, а із даним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду 17 березня 2016 року, суди вірно виходили із того, що позов подано в межах трирічного строку позовної давності.

Не знайшли свого підтвердження внаслідок перевірки матеріалів справи доводи касаційної скарги про порушення судом норм процесуального права.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 410 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик