Провадження №4-с/523/96/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2018 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Одеса, скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ

Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (далі за текстом ПАТ «СК «Країна») звернулось до суду зі скаргою на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі за текстом державний виконавець), в якій просять визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №55598941, визнати протиправною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.06.2018р., зобовязавши державного виконавця скасувати постанову про повернення виконавчого документа від 28.06.2018р. по вказаному виконавчому провадженню, зобовязавши державного виконавця вирішити питання про продовження виконавчих дій.

Скарга мотивована тим, що державним виконавцем при виконанні рішення суду, яким на користь ПАТ «СК «Країна» з ОСОБА_2 була стягнута сума боргу у розмірі 29886,11 грн., були порушені норми матеріального права, зокрема, на думку заявника при виконанні рішення суду державним виконавцем не було здійснено заходів з примусового виконання у повному обсязі, а саме не було здійснено звернення до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Від представника заявника до суду надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи у їх відсутність.

Державний виконавець Буюклі О.О. до суду не зявився направивши до суду копію виконавчого провадження з проханням провести розгляд справи у його відсутність.

ОСОБА_2, залучений до участі у справі в якості заінтересованої особи ухвалою суду від 14.11.2018р. у судове засідання не зявився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, прийшов до наступного висновку.

З матеріалів справи убачається, що державним виконавцем 28.06.2018р. з посиланням на п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-УІІІ було винесено постанову у виконавчому провадженні ВП № 55598941 якою був повернутий стягувачу (ПАТ «СК «Країна») виконавчий лист №1527/7668/12 виданий Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «СК «Країна» суму страхового відшкодування в порядку регресу та судовий збір у розмірі 29886,11грн.. Підставою для повернення виконавчого документа державний виконавець зазначив, як відсутність належного боржнику майна на яке можливо звернути стягнення.

Вирішуючи виниклий між сторонами спір, суд виходить з наступного обґрунтування.

Так, згідно зі ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-УІІІ, примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Відповідно до ст.18 Закону №1404-УІІІ виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Заходи примусового виконання рішень зазначені у статті 10 Закону №1404-УІІІ, до яких, зокрема віднесено:

1.звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2.звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3. вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4. заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5.інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

В силу ч.2 ст. 18 Закону №1404-УІІІ державний виконавець зобовязаний вживаючи заходи щодо примусового виконання рішень: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

В той же час частина 3 той же статті Закону №1404-УІІІ визначає, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право вчиняти інші дії, з метою примусового виконання виконавчих документів, в тому числі у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів

Відповідно до ч.2 ст. 36 Закону №1404-УІІІ, розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-УІІІ).

Як було зазначено вище та вбачається з наданої копії виконавчого провадження ВП №55598941, державним виконавцем Буюклі О.О. під час виконання виконавчого листа вживалися заходи розшуку майна боржника. Так, постановою державного виконавця від 23.01.2018р. з метою примусового виконання рішення суду був накладений арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження. Згідно акту від 05.06.2018р. державним виконавцем не виявлено майно за місцем проживання боржника, на яке можливо звернути стягнення. З довідки ПФУ України встановлено, що боржник ОСОБА_2 на обліку не перебуває та пенсію не отримує. За відомостями ДПІ на імя боржника відсутні відкриті розрахункові рахунки. Не підтверджено наявність зареєстрованих на імя боржника транспортних засобів. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником не зареєстроване будь-яке нерухоме майно.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що державний виконавець ухвалюючи постанову від 28.06.2018р. мав достатньо правових підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, в звязку з відсутністю майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, оскільки заходи щодо розшуку такого майна здійснені державним виконавцем виявилися безрезультатними, що узгоджується з вимогами п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-УІІІ.

Суд не приймає до уваги посилання стягувача, як на підставу заявлених вимог у скарзі, на бездіяльність державного виконавця в частині не направлення подання до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України, так як така дія у відповідність до ч.3 ст.18 Закону №1404-УІІІ є правом державного виконавця, а не обовязком, та оцінюється державним виконавцем самостійно в залежності від встановлених обставин виконавчого провадження, доцільності такого звернення у разі встановлення ухилення боржника від виконання зобовязань.

Відповідно до частин 1,3 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного суд вважає, що предявлена скарга є безпідставною, не доведеною, а відтак не підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447, 451, ЦПК України,

УХВАЛИВ

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня виготовлення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена та підписана суддею 03 грудня 2018р.

Суддя