Дата документу 03.12.2018 Справа № 337/2191/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/2191/18 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатик Г.Є.
провадження № 22-ц/807/1061/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 24.06.2017 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Подружнє життя у них не склалось, з 09.01.2018 року вони шлюбні відносини фактично не підтримують, мешкають окремо. Після припинення шлюбних відносин дитина проживає з нею, вона не працює, оскільки не має такої можливості через необхідність догляду за сином. Відповідач працює викладачем у Запорізькій державній інженерній академії, отримує стабільний заробіток, не має інших утриманців, але коштів на її утримання не надає. Судовим наказом Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2018 року з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до повноліття дитини. Посилаючись на вказані обставини та передбачене чч. 2, 4 ст. 84 СК України право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно до досягнення сином трирічного віку.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_3 аліменти на утримання дружини ОСОБА_4 у розмірі 1/5 частини доходів до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, починаючи з 29.05.2018 року.

Аліменти в частині стягнення платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість у зв»язку з невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 4, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.

Враховуючи категорію та складність справи встановлено, що даний спір відноситься до категорії малозначних справ.

Позивач ОСОБА_4 правом на відзив не скористалась, отримавши апеляційну скаргу 10.11.2018р., що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.06.2017 року (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

З 09.01.2018 року сторони шлюбні відносини фактично не підтримують, мешкають окремо, дитина проживає з позивачем, яка не працює, здійснює догляд за дитиною, чого не заперечував відповідача.

Позивач ОСОБА_4 разом з малолітнім сином зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.7, 10).

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22) та є співвласником 1/3 частини цієї квартири (а.с. 58-59).

14.06.2018 року ОСОБА_3 орендував строком на 1 рік квартиру за адресою: АДРЕСА_2 зі сплатою орендної плати 2600 грн. на місяць (а.с. 38-41).

Судовим наказом Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2018 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, з 02.03.2018 року до повноліття дитини (а.с. 8).

З розрахунку, наданого державним виконавцем, вбачається, що за виконавчим документом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованість по аліментам станом на 04.06.2018 року відсутня, наявна переплата в розмірі 2937 грн. 36 коп. (а.с. 34).

Згідно з даними, які містяться у довідці Запорізької державної інженерної академії № 68 від 09.07.2018 року, ОСОБА_3 працює в академії доцентом, отримує заробітну плату, та його сукупний дохід за період з січня 2018 року по 1 липня 2018 року становить 52013 грн. 98 коп., за відрахуванням податків та утримань за виконавчими документами, перераховано на картрахунок за вказаний період 36 095 грн. 91 коп. (а.с. 33).

Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За змістом ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Судом першої інстанції було враховано, що позивачка є матір'ю дитини віком до трьох років, яка проживає разом з нею, вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, якій на час ухвалення рішення не виповнилось 1-го року, а тому має право на утримання від батька дитини.

З аналізу вищенаведених норм слідує, що умовою отримання аліментів дружиною, з якою проживає дитина, є спроможність чоловіка надавати матеріальну допомогу. При цьому, неможливість надання матеріальної допомоги дружині з боку чоловіка повинна мати абсолютний, об'єктивний характер.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 є працездатним, відомості про наявність у нього інших утриманців або незадовільний стан здоров'я відсутні, він працює та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати, а тому відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання дружини. Підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримувати свою дружину до досягнення сином трирічного віку судом не встановлено.

І з цим погоджується колегія, оскільки такі висновки суду базуються на зібраних матеріалах справи та вимогах сімейного кодексу.

Перевіряючи наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, суд першої інстанції правомірно врахував стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, який не наголошував на незадовільному стані здоров»я та є працездатним, працює та отримує заробітну плату, розмір якої складає від 8620 грн. до 8872 грн. (без відрахувань), а також той факт, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку, але інших аліментних зобов'язань перед іншими особами не має, забезпечений власним житлом, орендує квартиру.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки зосновані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Суду не надано належних та допустимих доказів тому, що доходів відповідача не вистачає для одночасного забезпечення його життєвих потреб та сплати аліментів на утримання свого малолітнього сина, та надання утримання дружині до досягнення сином трирічного віку.

В апеляційній скарзі відповідач посилався на безпідставне неприйняття судом доказів

про сплату ним за орендоване житло 2600 грн. на місяць, після чого у нього залишається недостатньо грошей на власні потреби. При цьому, як на докази сплати орендної плати він посилався на квитанцію, надану йому орендодавцем ОСОБА_6

Так, дійсно матеріали справи містять договір оренди житлового приміщення від 14 червня 2018р., згідно якого ОСОБА_6 передав в оренду ОСОБА_3 строком на 1 рік квартиру АДРЕСА_2 із сплатою щомісяця орендної плати в розмірі 2600 грн. ( а.с. 38-40).

Заперечуючи проти врахування цих витрат відповідача, позивач у відзиві посилалась на те, що відповідач уклав договір оренди з власним дідом, а орендована квартира знаходиться поблизу місця розташування квартири, у якій він зареєстрований та співвласником якої він є, тому позивач вважає, що таким чином відповідач хоче штучно погіршити своє матеріальне становище, але насправді таких витрат не несе.

З метою перевірки доводів сторін в цій частині, зокрема, основного доводу апеляційної скарги про сплату орендної плати у зазначеній в договорі сумі, який, на думку апелянта, достеменно свідчить про його неспроможність надавати матеріальне утримання дружині, було ретельно досліджено копію зазначеної квитанції ( а.с. 66).

Так, з квитанції № 44 від 18.07.2018р. вбачається, що фізичною особою ОСОБА_6 здійснено платіж у вигляді податку за оренду квартири за червень 2018р. на користь держави в особі Казначейства України в сумі 234 грн. ( а.с. 66).

Проте колегія вважає, що виконання свого обов»язку наймодавцем щодо сплати податку не може бути доказом виконання обов»язку наймачем зі сплати орендної плати.

Отже, вказана квитанція не є належним доказом для підтвердження витрат відповідача на оренду житла, а тому суд обґрунтовано не взяв її до уваги при вирішення спору між сторонами.

Будучи обізнаним зі змістом оскаржуваного рішення суду від 18 вересня 2018р., а саме, що судом були відкинуті його ствердження щодо сплати оренди житла через відсутність платіжних документів, відповідач, посилаючись на необґрунтованість цих висновків, до апеляційної скарги не надає таких платіжок або розписок наймодавця про отримання від наймача коштів за оренду квартири, хоча до дати ухвалення рішення відповідач мав здійснити принаймні 3 платежі за 3 місяці оренди, а до дати подання апеляційної скарги - 4 платежі за 4 місяці.

Таким чином, визначення в договорі орендної плати без підтвердження її фактичної сплати не може доводи фактичних витрат відповідача, тому ці доводи колегія відкидає як неспроможні у зв»язку з їх непідтвердженням відповідачем належними і допустимими доказами.

Отже, після відрахування податків і зборів із зарплати та утримання аліментів на дитину у відповідача залишається від 5099 грн. до 5118 грн., що значно перевищує прожитковий мінімум, який станом на 01.07.2018р. становить 1841 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про достатній дохід відповідача для належного забезпечення життєдіяльності своєї дружини до досягнення дитиною трирічного віку, а також з визначеним розміром такого утримання у вигляді 1/5 частки від його заробітку.

Зважаючи на все вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правиль-

них висновків суду першої інстанції, а фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд

надав належну оцінку.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права, підстав для скасування рішення та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята та складена 3 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: