ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2881/18 Справа № 171/1546/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т.А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: ОСОБА_2, про визнання договору іпотеки недійсним, виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження домоволодіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ним та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком «Промінвестбанк» було укладено договір іпотеки № 17з/3іп08 від 22.02.2008 року, згідно якого в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності. Іпотечний договір був укладений у забезпечення кредитного договору, який був укладений між ОСОБА_2 та промислово-інвестиційним банком «ПромінвестБанк» № 86з/2/іп08 від 22.02.2008 року. При укладені іпотечного договору він передав представнику банка ОСОБА_3 оригінали документів на право власності на належну йому квартиру, про що зазначено в п.4.1.4 договору іпотеки. Ні договір № 86з/2/іп08 від 22.02.2008 року, ні додаток № 1 до даного договору реалізований не був, тому що кошти ОСОБА_2 не видавалися. У 2015 році ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 86з/2/іп08 від 22.02.2008 року.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.04.2015 року були задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення коштів за кредитним договором. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25.12.2015 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.04.2015 року скасоване, а у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відмовлено в зв'язку з недоведеністю отримання ОСОБА_2 коштів за кредитним договором № 86з/2/іп08 від 22.02.2008 року.

Після такого рішення в серпні 2016 року позивач вирішив продати свою квартиру, але при перевірці її чистоти був встановлений факт наявності обтяження на заборону на нерухоме майно в зв'язку з тим, що іпотекодержателем на дану квартиру є ТОВ «Кредитні ініціативи», тому що 17.12.2012 року між ПАТ «АК ПромінвестБанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором, внаслідок чого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 86з/2/іп08 від 22.02.2008 року. Вказане обтяження було зроблено приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_4 17.12.2012 року.

З виписки заборон на відчуження було встановлено відступлення права вимоги «Промінвестбанком» Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», що передбачено договором факторингу між «Промінвестбанком» та ТОВ «Кредитні ініціативи». Додаток до договору факторингу йому не був наданий.

Ні ПАТ «ПромінвестБанк», ні ТОВ «Кредитні ініціативи» у п'ятиденний строк про відступлення прав за іпотечним договором позивача не повідомили. Ні позивач, ні ОСОБА_2 згоди на передачу прав і обов'язків третій стороні - ТОВ «Кредитні ініціативи» не надавали. Відступлення права вимоги, або передача прав третій особі, що не є учасником договірних відносин, без участі його - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не можливо і суперечить чинному законодавству України, а саме - Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 1077, 1080-1083 ЦК України. Самим договором іпотеки № 17з/3іп08 від 22.02.2008 року передбачена заборона передачі іпотеки третій стороні. Договір відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року нотаріусом за місцем знаходження іпотеки не завірений, тому також є нечинним. Крім того, кінцевий строк дії договору № 86з/2/іп08 від 22.02.2008 року закінчився 21.02.2013 року, тому строк вимагання заборгованості по кредиту збіг 21.02.2016 року.

Просив визнати договір іпотеки № 17з/іп08 від 22.02.2008 року недійсним на підставі ч.1 ст.215 ЦК України та ч.1 ст.203 ЦК України, виключити (вилучити) з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та зобов'язати ТОВ «Кредитні ініціативи» повернути ОСОБА_1 оригінали документів на спірне домоволодіння.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що в порушення положень ЦПК України позивачем, а ні його представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту недотримання сторонами вимог, встановлених ч.1 ст.203 ЦК України, під час укладення 22.02.2008 року договору іпотеки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що рішення суду прийняте з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення по справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що 22.02.2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком «Промінвестбанк» як «Іпотекодержателем» з однієї сторони та ОСОБА_1 як «Іпотекодавцем» з другої сторони, укладено договір, який забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору № 86з/2/іп08 від 22.02.2008 року, укладеного між Іпотекодержателем та Позичальником ОСОБА_2, за умовами якого остання зобов'язана в порядку, передбаченому кредитним договором повернути Іпотекодержателю в кінцевий термін до 21.02.2013 року кредит у розмірі 12 000 доларів США, проценти за користування ним у розмірі 10% річних…, а також відшкодувати Іпотекодержателю всі збитки, понесені ним в наслідок невиконання Іпотекодавцем (чи Позичальником) умов кредитного договору у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

Предметом іпотеки є однокімнатна квартира, розташована на п'ятому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 12-14).

Нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 внесена до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та до Державного реєстру іпотек (а.с.10-11).

Вказані обставини визнані сторонами та не оспорюються.

Також судом встановлено, що 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення та договір відступлення прав вимоги (а.с.130-166), згідно умов якого відповідачу передано право вимоги, зокрема, за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2, та договором іпотеки, укладеним з позивачем.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач просить визнати недійсним договір іпотеки № 17з/іп08 від 22.02.2008 року з підстав недотримання в момент здійснення вказаного правочину вимог, встановлених ч.1 ст.203 ЦК України, а саме - не відповідність правочину актам цивільного законодавства, при цьому позивач зазначає, що такою невідповідністю є укладення між АКПІБ «Промінвестбанк» та відповідачем у грудні 2012 року договору факторингу, який укладено з грубими порушеннями діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ч.1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених Кодексом.

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що в порушення положень ЦПК України позивачем, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту недотримання сторонами вимог, встановлених ч.1 ст.203 ЦК України, під час укладення 22.02.2008 року договору іпотеки. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що умовами договору іпотеки не передбачено передачу права вимоги третій особі та банком не надавалось повідомлення про перехід боргу від АКПІБ «Промінвестбанк» Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки підставами недійсності правочину в розумінні ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання передбачених ЦК України вимог саме в момент вчинення правочину, а не за спливом певного часу.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду прийняте з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення по справі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачем і ні до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту недотримання сторонами вимог, встановлених ч.1 ст.203 ЦК України, під час укладення 22.02.2008 року договору іпотеки.

Щодо доводів апелянта, що він у порядку ст. 61 ЦПК України звільнений від доказування, оскільки рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 грудня 2015 року по справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, якою встановлено недійсність кредитного договору, укладеного з ОСОБА_2, колегія суддів вважає необґрунтованими, у зв'язку з тим, що позивачем в позовній заяві не заявлялись позовні вимоги щодо визнання недійним договору іпотеки в зв'язку з недійсністю кредитного договору.

За таких обставин судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко