Справа №639/7311/17
Провадження №2/639/548/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря Тіщенко А.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним та повернення сторін у первісний стан,-

ВСТАНОВИВ:

08.12.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, зазначивши третьою особою Приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5 і просить суд визнати недійсним договір дарування серія та номер 2714, виданий 27.07.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, та повернути сторони у первісний стан. На підтвердження позовних вимог позивач зазначає, що вона є власницею 3/8 частин житлового будинку по вул. Сімферопольській 52 в м. Харкові. Також вона має житловий будинок, що розташований в Харківській області, Дергачівському районі, с. Вільшани, пров. Покровський, 5. Влітку 2016 року до ОСОБА_1 в с. Вільшани приїхав сусід ОСОБА_3, запропонував їй свої послуги по забезпеченню її доглядом, харчуванням, ремонтом та утриманням частини житлового будинку по вул. Сімферопольській, 52 у м. Харкові, для можливості там проживання у зимовий період під час холодів, шляхом укладення договору довічного утримання. Позивач, враховуючи свій поважний вік (85 років на 2016 рік) і тяжкий матеріальний стан погодилась, внаслідок чого ОСОБА_3 влітку 2016 року відвіз її у Дергачі до нотаріуса для оформлення на нього довіреності для виготовлення технічної документації на житловий будинок, якої не вистачало для укладення договору довічного утримання. Текст підписаного документа у нотаріуса ОСОБА_1 не читала, вважаючи, що в ньому враховані всі права та обовязки, про які була домовленість з ОСОБА_3 В перші місяці ОСОБА_3 сумлінно виконував сі домовленості, забезпечував позивача харчами, ліками, але з часом його візити стали рідше, а з початком 2017 року припинились. Перечекавши зиму, весну та літо 2017 року в листопаді з настанням холодів позивач вирішили виїхати до свого будинку у м. Харкові на зимівку, але не змогла знайти ні ключів ні документів від житлового будинку по вул. Сімферопольській, 52 в м. Харкові. 08.11.2017 року, приїхавши до Харкова ОСОБА_1 зі станції метро Холодна гора викликала працівників поліції за номером 102 і заявила про зникнення документів і ключів. Побачивши на місці свого будинку новий паркан і зачинені двері, ОСОБА_1 звернулась до співвласника будинку ОСОБА_6, який пояснив, що всі роботи були здійснені ОСОБА_3 Позивач звернулась по правову допомогу і для неї було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру прав на нерухоме майно, відповідно до якої 3/8 частини житлового будинку по вул. Сімферопольській, 52 в м. Харкові вже належать ОСОБА_3 відповідно до договору дарування серія та номер 2714, виданого 27.07.2016 року та посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, про існування договору позивач не знала, копію його не отримувала, зазначає, що відповідач обманним шляхом змусив її підписати договір дарування (або уклав його від її імені за довіреністю), повідомивши, що необхідно виготовити технічний паспорт на будинок для оформлення в подальшому договору довічного утримання, для чого необхідно підписати довіреність. В силу похилого віку позивач не розуміла який саме документ був нею підписаний, не знала його правову сподівалась на договір довічного утримання, а договір дарування є вкрай невигідним для неї, оскільки в силу похилого віку вона потребує сторонньої допомоги та догляду. При цьому особливу увагу позивач звертає на те, що ОСОБА_3 не є родичем чи близькою людиною для ОСОБА_1, що додатково підтверджує введення ОСОБА_3 її в оману щодо правової природи підписаних документів. Посилаючись на ст.ст. 203, 717, ч.2 ст. 215, а також ст. 229, ч.2 ст. 328, ч.2 ст. 386 ч ЦК України, позивач вказує, що вказані недійсні правочини не створюють для сторін тих прав і обовязків, які мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у ст. 16 ЦК України як один із способів захисту, проте такий перелік способів захисту не є вичерпним, а норма ч.1 ст. 216 ЦК України є імперативною, тому суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки.

Провадження у справі після залишення позову без руху і усунення відповідних недоліків відкрито 16.01.2018 року на підставі ухвали судді Жовтневого районного суду м. Харкова.

Одночасно з позовом позивачем ОСОБА_1 подана заява про забезпечення позову, яка ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.01.2018 року задоволена частково. Заборонено відповідачу ОСОБА_3, і будь-яким іншим особам, уповноваженим від його імені, здійснювати дії, спрямовані на відчуження (зміну власника) нерухомого майна, що належить відповідачу,а саме: 3/8 частки житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сімферопольська, буд.52; заборонено будь-яким органам та особам, що є субєктами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо 3/8 частки житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сімферопольська, буд.52.

Також представником позивача ОСОБА_2 подано клопотання про витребування доказів, яке задоволено ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова під час підготовчого засідання.

Від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшов відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнані в повному обсязі і зазначено, що в частині спірного будинку позивач не проживала тривалий час, у звязку з чим на земельній ділянці біля будинку було все занедбано, росли дерева, які відповідачу заважали, як власнику сусіднього будинку №50 по вул. Сімферопольській в м. Харкові, у звязку з чим відповідач поїхав до позивача в с. Вільшани та попросив її навести лад на земельній ділянці біля свого будинку, на що позивач відповіла, що не буди нічого робити в силу похилого віку їй це вже важко, після чого сказала, якщо потрібно, то вона подарує ОСОБА_3 частину будинку, на що останній погодився, після чого були зібрані документи, необхідні для оформлення дарування, довіреність позивачем для цього не надавалась, всі довідки вона підписувала особисто, про договір довічного утримання мова не йшла. 27.07.2016 року ОСОБА_1 з ОСОБА_3 приїхали до нотаріуса ОСОБА_5, позивач надала нотаріусу необхідні документи для укладення договору, нотаріус розяснив зміст договору, після чого ОСОБА_1 прочитала і підписала договір, а також знялась з реєстрації місця проживання і зареєструвалась в с. Вільшани, пров. Покровський, 5. Після підписання договору дарування ОСОБА_1 передала відповідачу ключі від частини будинку та документи. Враховуючи, що договір дарування є одностороннім правочином, який за загальним правилом не створює будь-яких обовязків для обдарованого, відповідач вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір дарування укладено під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення.

Представник позивача ОСОБА_2 подав заперечення на відзив, в яких підтримав викладені в позові обставини, посилаючись на раніше викладені правові підстави і зазначив, що ОСОБА_1 не є заможною людиною, а відповідач не є родичем чи близькою людиною ОСОБА_1, у звязку з чим не було жодної потреби людині похилого віку в скрутному фінансовому становищі безоплатно передавати своє майно сторонній людині.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.04.2018 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито, справа призначена до судового розгляду а також задоволено заяву представника позивача про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_9

В судове засідання Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5 не зявився, повідомлений про день і час розгляду справи, про причини неявки суд не сповістив, письмові пояснення не надавав, що не є перешкодою для розгляду справи.

Сторони та їх представники в судовому засіданні надали вступне слово, в якому кожний підтримав свої вимоги та заперечення. Зокрема, позивач пояснила, що відповідача до його приїзду у с. Вільшани вона бачила в останнє ще маленьким, відповідач їй багато чого обіцяв, але не виконав та викрав в неї документи на частину будинку, дарувати яку сторонній людині у неї наміру не було.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні також підтвердив свої заперечення проти позову і пояснив, що дійсно приїхав до ОСОБА_1, колишньої сусідки по вул. Сімферопольській, яку не бачив з дитинства, з метою запропонувати прибрати на її частині земельної ділянки насадження, які заважали сусідам, а позивач сама запропонувала йому подарувати частину будинку, від чого він не відмовився, оскільки це було її бажання, знав, що в ОСОБА_1 є родичі, зокрема, племінник Коля в с. Вільшани, через якого відповідач і знайшов ОСОБА_1 ОСОБА_3 також зазначив, що таку пропозицію йому, сторонній людині, позивач зробила через його харизму, а не через якісь обіцянки. Він пропонував позивачу заплатити, але позивач відмовилась, зазначивши, що в грошах вона не має потреби. Після цього він почав займатись оформленням необхідних документів для укладення договору дарування, скрізь їздив з позивачем по організаціям, після чого такий договір був укладений у нотаріуса.

Відповідач брав участь у справі від початку розгляду її по суті, був присутній при допиті свідків, але в останнє судове засідання, в якому досліджувались письмові докази, він та його представник не зявились, повідомлені про день і час розгляду справи, про причини неявки суд не сповістили, у звязку з чим розгляд справи закінчено в їх відсутність.

Суд, заслухавши вступне слово і пояснення сторін та їх представників, показання свідків ОСОБА_6,ОСОБА_7 та ОСОБА_9, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.

Право спільної часткової власності на 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Сімферопольська, 52 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору дарування, серія та номер 2714, виданого 27.07.2016 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5. Інші 5/8 частин будинку зареєстровані на праві спільної часткової власності за ОСОБА_6, що вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 01.12.2017 року (а.с.20).

Відповідно до договору дарування від 27.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 ОСОБА_1, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_1, дарувальник, та ОСОБА_3, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, обдарований на підставі ст. 717 ЦК України, згідно з яким дарувальник передає у власність, а обдаровуваний приймає безоплатно у власність в ДАР 3/8 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Сімферопольська, буд. 52. В п.2-4 зазначеного договору записано, що відчужувана нерухомість належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Пятою Харківською державною нотаріальною конторою 08.07.1978 року за реєстровим №1-2514; право власності зареєстроване Харківським міським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №459 від 26.07.1978 року. Дар сторони оцінюють в 107981 гривню; сторони підтверджують, що безоплатна передача майна від дарувальника обдарованому є дійсним наміром сторін і не приховують ніяких зобовязань обдаровуваного, повязаних з цим договором, по відношенню до дарувальника; сторони також стверджують. Що їм зрозуміла правова природа договору дарування як договору безоплатного. Ринкова вартість відчужуваної нерухомості становить 107 981 гривня, відповідно до звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна, складеного 11.07.2016 року фізичною ТОВ «Схід-П Експерт». Відповідно до п.10 договору зазначено, що цей договір укладено і посвідчено в двох примірниках, що мають силу оригіналу, один з яких зберігається в справах приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5. а інший видається обдаровуваному. Зазначене підтверджується копією нотаріальної справи щодо посвідчення даного договору дарування, яка містить копію самого договору дарування та відповідних документів, на підставі яких оформлено договір (а.с.58-74).

Особисті дані позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,підтверджені копією паспорту серії ММ №593235, виданого Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 18.10.2000 року, де зазначена її реєстрація за адресою: сел. Вільшани, пров. Покровський, Дергачівський район Харківської області від 07.07.2016 року (а.с.16-18).

Згідно з повідомленням т.в.о. начальника ГУ НП в Харківській області управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування від 19.03.2018 року зазначено, що за даними системи реєстрації повідомлень до служби «102» 08.11.2017 року о 14.45 год. Надійшло повідомлення від чергового Новобаварського ВП ГУНП в області про те, що до відділу поліції звернулась ОСОБА_1 із проханням направити наряд поліції за адресою: м. Харків, вул. Сімферопольська, 52, де співвласник домоволодіння не віддає заявниці документи на частину зазначеного домоволодіння. На місце подій направлявся екіпаж патрульної поліції №0602 управління патрульної поліції в Харківські області Департаменту патрульної поліції НПУ. Повідомлення було зареєстровано в журналі єдиного обліку Новобаварського ВП за №18224 від 08.11.2017 року (а.с.82).

Також до матеріалів справи надано копію заяви ОСОБА_1 до начальника поліції від 27.02.2018 року, якою позивач повідомляє, що у 2016 році ОСОБА_3 шахрайським способом заволодів її частиною будівлі за адресою: м. Харків, вул. Сімферопольська, 52і намагається знайти її вдома, повіяти на суд, у звязку з чим вона боїться за своє життя, тимчасово знаходиться у друзів і просить захистити її від цього чоловіка (а.с.99).

КП «Центр первинної медико-санітарної Дергачівської районної ради» амбулаторія загальної практики сімейної медицини смт. Вільшани від 24.04.2018 року видана довідка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, в тому, що вона потребує в постійному догляді, так як вона в похилому віці, зазначено діагноз: атеросклеротичний кардіосклероз (а.с.100).

Свідок ОСОБА_6, співвласник спірного домоволодіння по вул. Сімферопольській, 52, в судовому засіданні пояснив, що перебуває в добросусідських відносинах з позивачем та відповідачем, неодноразово пропонував купити у ОСОБА_1 належну їй частину домоволодіння, однак позивач відмовлялась, оскільки не могла визначитись з сумою. Свідок також підтвердив, що відповідач дійсно розшукував ОСОБА_1, запитував чи не продає ОСОБА_10 будинок, ОСОБА_3, як сусіду, заважали кущі на частині домоволодіння ОСОБА_1 Пізніше ОСОБА_3 вже повернувся та сказав, що він тут хазяїн, а ОСОБА_6 з дружиною поїхали до ОСОБА_1 зясовувати чи дійсно це так, однак остання незвязно відповідала на питання, однак сказала, що нічого не дарувала. В листопаді 2017 року за адресою спірного домоволодіння приїжджала поліція за викликом позивача.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначила, що товаришує з ОСОБА_6, приїздила до нього в гості в цей час приїхала ОСОБА_1 і вони з ОСОБА_6 обговорювали питання з приводу будинку.

Свідок ОСОБА_7, племінник позивача, в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 розшукував ОСОБА_10 і ОСОБА_7 в цьому допоміг. Також свідок зазначив, що ОСОБА_1 потребує допомоги, він два рази на тиждень старається її відвідувати, однак жодного разу вона про дарування частини будинку в Харкові не розповідала, а він не цікавився.

За клопотання представника позивача судом розглянута справа без допиту свідка ОСОБА_8

Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Отже, правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно трапилась і що вона має істотне значення.

Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним з мотивів, визначених ст. 229 ЦК України, повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, наявність помилки щодо обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Тому такий правочин не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди. Разом з тим, згідно з ч.3 ст.216 ЦК України загальні правові наслідки застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Згідно з частиною 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 95, відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, в судовому засіданні на підставі досліджених належних доказів, показань свідків, та обставин, визнаних сторонами, встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, не мала наміру укладати договір дарування взагалі, помилялася щодо природи підписаного нею договору, в силу її стану здоровя та діагнозу, похилого віку, оскільки на момент укладення договору позивачу виповнилося 85 років, при цьому вона сподівалась на укладення іншого договору, не безоплатного, договору довічного утримання. Зазначені доводи позивача підтверджуються тими обставинами, встановленими на підставі досліджених доказів, що ОСОБА_3 не доводиться позивачу родичем, є сусідом і взагалі сторонньою людиною і до укладання угоди позивач бачила його востаннє маленьким, що визнано в судовому засіданні самим відповідачем. Крім того, як зазначив відповідач, з ОСОБА_1 у нього була розмова, що він буде їй допомагати, також відповідачем визнано, що він пропонував позивачу гроші. Таким чином, враховуючи викладені обставини, факт звернення позивача до поліції, коли вона дізналась про наявність договору дарування, вартість подарованої частини домоволодіння, яка визначена в договорі дарування в розмірі 107 981 грн., наявність у позивача родичів, з якими вона має добрі стосунки, пропозиції співвласника ОСОБА_6 щодо купівлі частини будинку, які не були прийняті позивачем, її потребування сторонньої допомоги в силу похилого віку та стану здоровя і навіть поведінку позивача в судовому засіданні, яка свідчить про важкість розуміння нею подій, що відбуваються, суд приходить до висновку що ОСОБА_1 не мала наміру укладати саме договір дарування, який був нею підписаний під впливом помилки. При цьому обставини укладення і підписання оспорюваного договору дарування, зазначені в самому договорі дарування не можуть спростувати всі вищенаведені висновки суду і беззаперечно свідчити про те, що зазначені обставини фактично були виконані і розяснені нотаріусом позивачу, а остання їх правильно зрозуміла. Разом з тим, відповідачем ОСОБА_3 не надано будь-яких доказів на підтвердження намірів позивача укласти саме договір дарування належної їй нерухомості, клопотання про виклик свідків, витребування або забезпечення доказів ним не заявлялись, пояснення відповідачем тих обставин, що стороння особа подарувала йому нерухомість вартістю 107 981 гривень під впливом його харизми суд вважає безпідставними.

За таких умов суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання недійсним договору дарування серія та номер 2714, виданого 27.07.2016 року та посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, у звязку з чим позовні вимог ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Задовольняючи позов в повному обсязі суд вважає за необхідне на вимогу позивача застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, повернувши сторони у первісний стан, що в даному випадку, враховуючи безвідплатність договору дарування, полягає в поверненні у власність ОСОБА_1 3/8 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Сімферопольська, буд. 52.

За умови задоволення позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача з відповідача судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 640,00 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 128, 133, 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16, 203, 215, 216, 229, 236, 717 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 95, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним та повернення сторін у первісний стан задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним договір дарування серія та номер 2714, виданий 27.07.2016 року та посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та повернути сторони у первісний стан.

Стягнути з ОСОБА_3 Васильовичана користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії ММ №593235, виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 18.10.2000 року, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5;

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт серії МТ №441062, виданий Жовтневим РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області 20.01.2016 року, ІПН:НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7

Третя особа: Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5, місцезнаходження: АДРЕСА_1.

Повне рішення складено 27.06.2018 року.

Суддя Н.В. Баркова