Номер провадження: 22-ц/785/3438/18
Номер справи місцевого суду: 497/1085/16-ц,
Головуючий у першій інстанції Раца В. А.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Ковязіної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання удаваним правочину про розірвання кредитного договору шляхом прощення кредитної заборгованості та визнання зобов'язань за кредитним договором припиненими у зв'язку з переданням відступного, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Болградського районного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року (суддя Раца В.А.),

встановив:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши який, просив суд визнати неправомірними дії відповідача по договору №0, укладеному 07.04.2008 року між позивачем та банком в іноземній валюті в розмірі 70900 доларів США по офіційному курсу НБУ на день погашення, щодо анулювання в 2015 році кредитного боргу та списання тоді ж кредитної заборгованості, як безнадійної, у сумі 85412 дол. США 16 центів, що еквівалентно 1880100,49 грн.; визнати удаваним договір про часткове анулювання в 2015 році боргу за кредитним договором №0 від 07.04.2008 року, укладеним позивачем та відповідачем, як безнадійного у сумі 85412 доларів США 16 центів, що еквівалентно по офіційному курсу НБУ на дату укладення угоди 18801000, 49 грн.; визнати укладену між позивачем та відповідачем в 2015 році, по кредитному договору №0 від 07.04.2008 року, угоду про анулювання боргу та списання кредитної заборгованості у зв'язку з переданням позичальником банку відступного на суму 17082,73 дол. США; визнати припиненими кредитні зобов'язання за кредитним договором №0 від 07.04.2008 року, укладеним позивачем та відповідачем у зв'язку з переданням позичальником відступного на суму 17082,73 дол. США; зобов'язати відповідача повідомити Міністерство доходів і зборів України шляхом подання уточнюючого податкового розрахунку по Формі №1 ДФ про те, що позивач у 2015 році не отримував додаткового блага у формі прощення боргу від відповідача; стягнути судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 07.04.2008 року між ним та ПАТ «Укрсиббанк» був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту за №0, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит на споживчі цілі в іноземній валюті у розмірі 70900 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,5% річних.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 16.06.2015 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» було стягнуто 384326,71 грн., в задоволенні 67187,54 дол. США було відмовлено, оскільки банком не було надано доказів щодо цієї суми. Зазначене рішення суду набрало законної сили.

Виконуючи рішення суду та по домовленості з банком про припинення кредитного договору у результаті сплати їм суми 17082,73 дол. США, яка дорівнювала сумі боргу стягнутого судом, позивач цю суму сплатив банку.

Після сплати цієї суми банк поставив позивача перед фактом, щодо необхідності ознайомлення з їх повідомленням про анулювання його боргу перед ним, обіцяючи тільки після цього анулювати його борг за кредитним договором в сумі 68329,73 дол. США.

В повідомленні банк вказав про наявність за ОСОБА_2 перед банком кредитної заборгованості по договору №0 від 07.04.2008 року станом на день укладення цього договору в сумі 85412,16 дол. США, що еквівалентно 1880100,49 грн.

Незважаючи на те, що в стягненні з нього на користь банку кредитного боргу в сумі 67184,54 дол. США, судом було відмовлено, банк в повідомленні від 23.07.2015 року включив в суму заборгованості 68329,73 дол. США, відносно якої ним було прийнято рішення про анулювання.

Позивач вважає, що між ним на банком був укладений договір про припинення зобов'язання переданням відступного, а не договір про анулювання безнадійної заборгованості. Виникнення між позивачем та відповідачем саме такого правочину підтверджується тим, що фактично між ними було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору про припинення кредитних зобов'язань передачею відступного.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії ПАТ «Укрсиббанк» по договору №0, укладеному 07.04.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсиббанк» в іноземній валюті - у доларах США в розмірі 70900 доларів США, щодо анулювання в 2015 році кредитного боргу та списання кредитної заборгованості, як безнадійної, у сумі 85412 доларів США 16 центів, що еквівалентно по офіційному курсу НБУ на дату укладення угоди 1880100,49 гривень.

Визнано припиненими кредитні зобов'язання за кредитним договором №0 від 07.04.2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсиббанк». В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що повідомлення про анулювання боргу складається саме з тієї частини позовних вимог, в яких банку було відмовленорішенням Болградського районного суду Одеської області від 16.06.2015 року, тому кредитні зобов'язання за кредитним договором №0 від 07.04.2008 року ОСОБА_2 є виконаними, а дії ПАТ «Укрсиббанк» щодо анулювання заборгованості як безнадійної є неправомірними.

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 02.01.2018 року вирішено питання судових витрат (а.с.154)

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ПАТ «Укрсиббанк».

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову ПАТ «Укрсиббанк»щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2

Основними доводами апеляційної скарги є посилання на неналежний суб'єктний склад, в якому розглядалась справа в суді першої інстанції, зазначено, що судом першої інстанції невірно був витлумачений розрахунок заборгованості ОСОБА_2, тому заборгованість позивача перед банком існує.

Інші сторони судове рішення не оскаржували.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подано відзив, в якому проти задоволення апеляційної скарги він заперечує, посилаючись на те, що судове рішення, яким стягнуто з нього заборгованість на користь ПАТ «Укрсиббанк» набрало законної сили, борг ним погашений в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 07.04.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту за №0, за яким позивач отримав кредит в розмірі 70900 доларів США (в еквіваленті - 358045 грн), на споживчі цілі.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 16.06.2015 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» було стягнуто 384326,71 грн., в задоволенні 67187,54 дол. США було відмовлено, оскільки банком не було надано доказів щодо цієї суми. Зазначене рішення суду набрало законної сили (а.с.9-10).

Виконуючи рішення суду та по домовленості з банком про припинення кредитного договору у результаті сплати їм суми 17082,73 дол. США, яка дорівнювала сумі боргу стягнутого судом, позивач цю суму сплатив банку.

23.07.2015 року ОСОБА_2 від ПАТ «Укрсиббанк» отримав повідомлення про анулювання боргу в порядку пп. «д» пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, відповідно до якого банк прийняв рішення про анулювання кредитної заборгованості, яка станом на 23 липня 2015 року становить 68329,73 доларів США, а саме: основного боргу 66763,61 доларів США, що складає 1469606,86 гривень; процентів 1566,12 доларів США, що складає 34473,58 гривень; штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 72721,24 грн.

Зазначено, що анульована сума заборгованості за основним боргом є його доходом, отриманим як додаткове благо і йому необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб (а.с.14).

Відповідно до п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України додатковими благами є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу.

За приписами п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (п.164.1 ст.164 ПК України).

Додаткові блага у розумінні податкового законодавства відносяться до доходів якими є матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Відповідно до п.п. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно п. 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України «не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року».

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Споживчий кредит - це кредит, що надається споживачеві на придбання продукції для особистих потреб, які безпосередньо не пов'язані з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Отримання кредиту передбачає обов'язок позичальника повернути у встановлені кредитним договором строки основну суму боргу (суму, яка була отримана від банку), а також сплатити проценти за користування кредитом. Крім цього, умовами кредитного договору часто передбачається необхідність здійснення позичальником інших платежів, пов'язаних з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту, як на користь банку (комісії за відкриття поточного/карткового рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості, що, наприклад, пов'язано з бажанням позичальника отримувати виписки за кредитним/картковим рахунком, здійснення валютно-обмінних операцій, надання консультаційних, у тому числі юридичних, послуг тощо), так і на користь третіх осіб (страхові платежі, платежі за послуги нотаріусів, інших осіб, біржові збори тощо).

Отже, доводи відповідача про збільшення майнового стану чи приросту активів позивача, що уможливлювало б віднесення суми прощеного (анульованого) боргу за ознакою доходу «126» - Додаткове благо - згідно з Довідником ознак доходів, наведених у додатку до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4 є передчасними, оскільки, виходячи з вищевказаного даний прощений борг необхідно віднести згідно цього Довідника за ознакою доходу «127» - Інші доходи.

Враховуючи, що повідомлення про анулювання боргу складається саме з тієї частини позовних вимог, в яких банку було відмовленорішенням Болградського районного суду Одеської області від 16.06.2015 року, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги щодо невірного тлумачення судом першої інстанції розрахунку заборгованості та розгляду справи у невірному суб'єктному складі є недоведеними та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надані.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 29.11.2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець