ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Київ

справа № 752/7117/17

провадження № 22-ц/824/3077/18

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В. (суддя-доповідач)

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Шуляку Д.О.

сторони :

позивач - Публічнеакціонерне товариство Страхова компанія «Країна»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 червня 2018 року у складі судді Колдіної О.О., повний текст складений 24.07.2018 року,

встановив:

У квітні 2017 році позивач ПАТ СК «Країна» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1, посилаючись на те, що 14.07.2016 р. в м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача транспортного засобу «LAND ROVER RANGE ROVER», д.н. НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_1, який визнаний судом винним у ДТП.

Внаслідок даної ДТП транспортному засобу марки «LAND ROVER RANGE ROVER», д.н. НОМЕР_1, були спричинені механічні пошкодження, а його власнику, завданий матеріальний збиток.

Згідно з умовами договору страхування, ПАТ «СК «Країна» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування на підставі акту №70/40641/2.1.5.1 суми страхового відшкодування в розмірі 151090,11 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «ЮНІВЕС», остання сплатила на користь позивача 31.10.2016 р. шкоду, пов'язану з виплатою страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика в розмірі 50000 грн.

Таким чином, ПАТ «CK «Країна» на підставі положень ст.993, 1166 ЦК України просив стягнути з відповідача кошти в розмірі 101090,11 які є різницею між сплаченим відповідачу страховим відшкодуванням та сплаченою позивачу страховою виплатою ПрАТ «СК «ЮНІВЕС».

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 червня 2018 року з відповідача на користь позивача стягнуто матеріальну шкоду пов'язану з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 101090,11 грн. та судовий збір в сумі 1600 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

У обґрунтування скарги посилається на те, що суд не дослідив сам факт оцінки шкоди та її обґрунтованість, оскільки вважає суми зазначені у розрахункових документах необґрунтовано завищеними. Крім того, вважає що рахунок та калькуляцію складено з порушенням діючого законодавства, тому ці документи не можуть бути доказами у справі. Також судом не взято до уваги його важкий матеріальний стан.

У відзиві на скаргу страхова компанія вважає твердження апелянта надуманими та такими, які ґрунтуються на припущеннях без будь-якого доказування.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції не з'явились, від відповідача надійшла заява про розгляд скарги без його участі, тому колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у їх відсутність, згідно ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В силу ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Судом встановлено, що 14.07.2016 р. в м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «LAND ROVER RANGE ROVER», д.н. НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1

Відповідно до постанови Обухівського районного суду Київської області від 04.10.2016 р. винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди було визнано ОСОБА_1

Відповідно до Рахунку № НОМЕР_5 від 20.07.2016 р. ТОВ «Віннер Автомотів» вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3 становить 151090,11 гривень.

19.07.2016 р. власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування.

ПАТ «СК «Країна» прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування на підставі акту №70/40641/2.1.5.1 суми страхового відшкодування в розмірі 151090,11 грн. (платіжні доручення № 8960 від 25.07.2016 р., № 8787 від 20.07.2016 р.)

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «ЮНІВЕС», тому ПАТ «СК «Країна» звернувся до ПрАТ «ЮНІВЕС» з претензією про виплату страхового відшкодування, внаслідок чого ПрАТ «ЮНІВЕС» сплатила на користь позивача 31.10.2016р. кошти пов'язані з виплатою страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля в межах ліміту відповідальності страховика в розмірі 50000 грн.

Наведене є доказом того, що позивач за договором страхування в повному обсязі виконав свої зобов'язання, тому до нього перейшло право вимоги до відповідача, тобто право на суброгацію, що передбачено ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи та застосувавши правову норму, що підлягає застосуванню до цих правовідносин, помилково послався навиникнення права вимоги у порядку регресу.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ст.175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмету спору ті їх обґрунтування. Позовна заява має містити виклад обставин, докази настання даних обставин та ін., а не посилання на певну норму закону.

Відповідно до ст.265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються норми права, які застосував суд і мотиви їх застосування, норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував та мотиви їх незастосування.

Такої думки дійшов Верховний Суд при розгляді справи 4521/16989/13-ц, оприлюдненої 06.03.2018 року: «У випадку помилкового посилання позивачем не на ту норму закону, суд, встановивши підстави позову, застосовує норму, яка регулює правовідносини сторін, незалежно від згоди на це позивача чи відповідача.

Предметом позову у даній справі є відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Неправильне зазначення позивачем правової норми на обґрунтування позову та некоректне формулювання позовної вимоги з посиланням на виникнення права вимоги у порядку регресу, не є визначальним для суду при вирішенні питання про те, яким законом необхідно керуватись при захисті права зворотної вимоги страховика до винної у спричиненні ДТП особи».

За таких обставин, судова колегія, визначивши природу спірних правовідносин, як суброгаційні, враховуючи що при суброгації право вимоги на страхове відшкодування за договором майнового страхування до страховика переходить у межах фактичних витрат, вважає що суд дійшов вірного висновку про те, що позов про стягнення коштів підлягає задоволенню, разом з тим рішення суду першої інстанції підлягає зміні з виключенням з резолютивної частини рішення посилання на стягнення коштів в порядку регресу.

Доводи апеляційної скарги про те, суми зазначені у розрахункових документах є необґрунтовано завищеними, рахунок та калькуляцію складено з порушенням діючого законодавства, не підтверджено належними доказами. При цьому, розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Доводи скарги відповідача, що судом не взято до уваги його важкий матеріальний стан також не спростовують висновків суду, оскільки вирішуючи спір, суд дійшов правильного висновку про те, що до позивача, у межах фактично здійсненої страхової виплати, перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за завдані збитки, а тому кошти в розмірі завданої шкоди підлягають стягненню з відповідача, як винної у ДТП особи.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 червня 2018 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

Позов Публічного акціонерного товариства Страхова компанія «Країна» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2. народження, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства Страхова компанія «Країна» (, м.Київ, вул.Електриків, 29а) грошові кошти в розмірі 101090 (сто одна тисяча дев'яносто) гривень 11 копійок та судовий збір в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :