ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/1864/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/102/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати у цивільних справах

Гринчука Р.С. (суддя доповідач),

Костенка А.М., Грох Л.М.,

секретар судового засідання - Шевчук Ю.Г.,

з участю ОСОБА_4, ОСОБА_5,

адвоката Бойка В.Ф.,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_5, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша», про відшкодування шкоди з апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 травня 2018 року,

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 зі збільшеними в суді першої інстанції позовними вимогами про стягнення в солідарному порядку 73121,60 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою та понесені судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог вказав, що 26.03.2016 року ОСОБА_8,, керуючи автомобілем «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_6, власником якого є ОСОБА_7, рухаючись по автодорозі Р05 Старокостянтинів-Рівне, при в'їзді в м. Нетішин Хмельницької області допустив зіткнення з автомобілем марки «Ореl Vektra» д.н.з. НОМЕР_5, який належить йому на праві власності. Внаслідок ДТП його автомобілю було завдано механічних пошкоджень. ДТП сталася з вини водія ОСОБА_8 Цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу «Volkswagen» на момент пригоди була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Перша».

Однак ПрАТ «Страхова компанія «Перша» відмовила у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з недотриманням заявником вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004, № 1961-IV, в зв'язку з чим майнова шкоді підлягає відшкодуванню винуватцем ДТП ОСОБА_8 та власником автомобіля ОСОБА_7 в солідарному порядку.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11.05.2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь ОСОБА_4 73121,60 грн. майнової шкоди та по 1616,11 грн. судових витрат з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав на те, що суд не з'ясував повно, всебічно і об'єктивно всіх обставин справи і не надав їм належної оцінки та ухвалив рішення, яке не можна визнати законним.

Судом не було дотримано вимог п. 33.2. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не враховано відсутності в справі доказів вини ОСОБА_8 у ДТП. Крім того, на думку апелянта, у разі доведеності вини водія ОСОБА_8 у вчиненні ДТП саме він повинен нести відповідальність за заподіяні ОСОБА_4 збитки.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4, ОСОБА_5 та адвокат Бойко В.Ф. проти апеляційної скарги заперечили, погодилися з висновками суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином.

ОСОБА_7 та представник ПрАТ «Страхова компанія «Перша» подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, підтримали апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування матеріального права, порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Частинами 1, 2 і 5 ст. 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст.ст. 12, 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 26.03.2016 року сталася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_8 та автомобіля «Ореl Vektra» д.н.з. НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_5 Власником автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_6 на час вчинення ДТП був відповідач ОСОБА_7, власником транспортного засобу «Ореl Vektra» д.н.з. НОМЕР_5 був позивач ОСОБА_4 Водій ОСОБА_8 на час вчинення ДТП не перебував з власником автомобіля ОСОБА_7 у трудових відносинах, між ними не було укладено цивільно-правових угод щодо користування транспортним засобом.

Суд прийшов до висновку, що винним у дорожньо-транспортній пригоді є водій автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_6, ОСОБА_8, який під час керування транспортним засобом, рухаючись по автомобільній дорозі Р05 Старокостянтинів - Рівне на перехресті доріг, здійснюючи поворот ліворуч, в сторону м. Нетішин не надав переваги в русі автомобілю «Ореl Vektra» д.н.з. НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_5, який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів та їх механічне пошкодження.

При цьому суд посилався на докази вини ОСОБА_8 у вчиненні ДТП, які містяться в матеріалах справи.

Однак такий висновок суду, а також висновок щодо необхідності стягнення заподіяних ДТП збитків в солідарному порядку з власника транспортного засобу ОСОБА_7 та водія, який винен у вчиненні пригоди ОСОБА_8 є необґрунтованим з огляду на наступне.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_6 ОСОБА_7 на момент вчинення ДТП була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Перша».

06.06.2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «Перша» та ОСОБА_7 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом №АЕ/9411099. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №01С/16 від 18.05.2016 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Ореl Vektra» д.н.з. НОМЕР_5 становить 73121 грн. 60 коп.

29.03.2016 року ОСОБА_5 звернувся із заявою до ПрАТ «Страхова компанія «Перша» про відшкодування збитків, які були заподіяні внаслідок ДТП, яка відбулася 26.03.2016 року.

21.11.2016 року ПрАТ «Страхова компанія «Перша» відмовила ОСОБА_4 у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з невиконанням вимог ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п.п. 33.1.4., п. 33.1., п. 33.2. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» уразі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний:

невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання.

Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування страхова компанія зазначила, що оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_5 безпосередньо на місці вчинення ДТП 26.03.2016 року не склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротокол») із зазначенням схеми та обставин пригоди, склавши його лише 29.03.2016 року, тому ця обставина призвела до неможливості встановлення страховою компанією факту ДТП, причини та обставини її настання, в зв'язку з чим на підставі п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у виплаті страхового відшкодування необхідно відмовити.

Враховуючи такі обставини, відмову ПрАТ «Страхова компанія «Перша» від виплати страхового відшкодування, суд першої інстанції помилково погодився з доводами позивача щодо необхідності стягнення коштів в солідарному порядку з безпосереднього винуватця у скоєнні ДТП та власника застрахованого транспортного засобу.

У відповідності до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 990 цього Кодексу передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного комісара).

Постановою Великої Палати Верхового Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц було встановлено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується іншою особою;

2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зокрема, встановлено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Аналізуючи вищезазначені правові норми та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в даному випадку суду першої інстанції необхідно було вирішити питання щодо залучення до участі в справі в якості відповідача (співвідповідача) ПрАТ «Страхова компанія «Перша», з метою вирішення питання стягнення страхового відшкодування розміру майнової шкоди, заподіяної з вини водія застрахованого транспортного засобу, «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_6.

В конкретній справі страхова компанія залучена в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Однак процесуальні права та обов'язки третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (ст.ст. 43, 53 ЦПК України) є значно меншими, звуженими, ніж права та обв'язки сторін (ст.ст. 43, 48, 49 ЦПК України).

Ця обставина є перешкодою для повного та об'єктивного дослідження судом всіх обставин справи, дотримання процесуальних прав осіб на справедливий та неупереджений судовий розгляд справи, захист прав та інтересів особи справедливим та неупередженим судом.

Відмова страхової компанії від виплати страхового відшкодування за зверненнями ОСОБА_8 та ОСОБА_5 не може бути визнано підставою для стягнення розміру збитків з безпосереднього винуватця аварії без дослідження судом правомірності такої відмови.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити це питання на стадії апеляційного розгляду справи.

За таких підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 травня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_5, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша», про відшкодування шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03.12.2018 року.

Головуючий Судді: