РІШЕННЯ

іменем України

26 листопада 2018 року

Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

за участю секретаря судового засідання Ускової Н.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_4, представник позивача ОСОБА_5 до ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Державний реєстратор Сватівської районної державної адміністрації Луганської області Дудник Людмила Борисівна про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати

встановив:

Позивач ОСОБА_4 першочергово звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати договір оренди землі, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 від 20 листопада 2006 року, зареєстрований за номером 240822/29 в Луганській регіональній філії ДЗК, стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість з орендної плати в сумі 42 243,43 грн. В подальшому відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач збільшила позовні вимоги та додатково просить скасувати запис про реєстрацію речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснений на підставі договору оренди землі, укладеного 20.11.2006 між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, зареєстрований за номером 240822/29 в Луганській регіональній філії ДЗК.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 20 листопада 2006 року між ОСОБА_7, яка була матір'ю позивачки, та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язався, окрім іншого, сплачувати ОСОБА_7 оренду плату за користування належними останній земельними ділянками, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Після смерті матері позивачка отримала свідоцтво про спадщину за законом. В подальшому вона зареєструвала набуте в порядку спадкування право приватної власності на земельну ділянку площею 1,9201 га кадастровий номер НОМЕР_3 та площею 3,8854 га кадастровий номер НОМЕР_4. Позивач вважає, що в момент набуття права власності на земельні ділянки, вона також набула договірні права та обов'язки як сторона договору оренди землі від 20.11.2006. З моменту смерті попереднього власника земельних ділянок ОСОБА_7 до переходу права власності на ці земельні ділянки до позивачки відповідач продовжував користуватися зазначеними орендованими земельними ділянками на підставі договору оренди землі та на ОСОБА_2, як орендаря, був покладений обов'язок нараховувати та сплачувати орендну плату у визначеному порядку та розмірі. Але вказану орендну плату відповідач не виплатив, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 42243,43 грн.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали, вважають, що задоволенню не підлягають з тих підстав, що розрахунок заборгованості складено не об'єктивно, відсутні докази правомірності складання розрахунку. Не згодні з тим, що позивачка з незрозумілих причин на протязі 9 років не оформляла спадщину та не зверталася до відповідача за сплатою орендної плати. Крім того, на думку відповідача, позивач пропустив строки позовної давності.

Вислухавши представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що 20 листопада 2006 року між громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі, зареєстрований за номером 240822/29 в Луганській регіональній філії ДЗК 21.11.2006 (а.с. 10-11), за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язався, окрім іншого, сплачувати ОСОБА_7 оренду плату за користування належними останній згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 10.02.2001 земельними ділянками площею 3,89 га та площею 1,92 га.

Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним зазначеного договору оренди землі станом на дату розгляду спору сторонами у справі суду не надано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5, виданого 7 липня 2009 року (а.с. 18).

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Після смерті ОСОБА_7 її донькою позивачкою ОСОБА_4 отримане свідоцтво про спадщину за законом № 1060, №1059, видане 14.05.2018 Державним нотаріусом Першої Сватівської державної нотаріальної контори (а.с. 12,14).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягає право власності.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Нормами ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 123777878 від 14.05.2018 за позивачкою зареєстроване набуте в порядку спадкування право приватної власності на земельну ділянку площею 1,9201 га кадастровий номер НОМЕР_3 (а.с. 13).

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 123773850 від 14.05.2018 за позивачкою зареєстроване набуте в порядку спадкування право приватної власності на земельну ділянку площею 3,8854 га кадастровий номер НОМЕР_4 (а.с. 15).

Таким чином, 14.05.2018 позивачка ОСОБА_4 набула право власності на земельні ділянки кадастровий номер НОМЕР_3 та кадастровий номер НОМЕР_3, які є об'єктом оренди за договором оренди землі від 20.11.2006, про стягнення заборгованості з орендної плати та розірвання якого поданий позов.

Відповідно ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», в редакції від 14.10.2018, чинній станом на дату смерті орендодавця за договором оренди землі від 20.11.2006 ОСОБА_7, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Згідно ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній станом на дату розгляду справи судом, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Згідно ч. 1 ст. 148-1 ЗК України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку, переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

У зв'язку з тим, що договір оренди землі від 20.11.2006 не містить інших положень, перехід права власності на орендовані земельні ділянки кадастрові номери НОМЕР_3 та НОМЕР_3 в порядку спадкування від ОСОБА_7 до позивачки ОСОБА_4 згідно ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» не є підставою для зміни умов або припинення цього договору.

В момент набуття 14.05.2018 права власності на земельні ділянки, кадастрові номери НОМЕР_3 та НОМЕР_3, позивачка ОСОБА_4 також набула договірні права та обов'язки, як сторона договору оренди землі від 20.11.2006

Оскільки з моменту смерті попереднього власника земельних ділянок ОСОБА_7 25.05.2009 до переходу права власності на ці земельні ділянки до позивачки ОСОБА_4 14.05.2018 відповідач ОСОБА_2 продовжував користуватися зазначеними орендованими земельними ділянками на підставі договору оренди землі від 20.11.2006 та умови цього договору не змінилися для його сторін, на ОСОБА_2, як орендаря, покладений обов'язок нараховувати та сплачувати орендну плату у визначеному порядку та розмірі.

Згідно п. 11 договору оренди землі від 20.11.2006 орендна плата виплачується у строк з 01 липня до 01 грудня щорічно. Таким чином, грошове зобов'язання із сплати орендарем орендної плати виникає з 01 липня та має бути виконане ним до 01 грудня поточного року за кожен рік користування орендованою землею.

У зв'язку із припиненням через смерть права власності попереднього власника орендованих земельних ділянок до отримання в порядку спадкування позивачкою права власності на ці землі, в період часу з 25.05.2009 по 14.05.2018, відповідач ОСОБА_2 від незалежних від нього причини об'єктивно не мав можливості здійснювати виплати сум орендної плати по договору оренди землі від 20.11.2006 за 2009-2018 роки.

За цих же підстав ОСОБА_2 не мав об'єктивної можливості щорічно до 01 грудня поточного року виконувати своє грошове зобов'язання в частині виплати орендної плати за кожен відповідний рік оренди земельних ділянок.

Натомість відповідач ОСОБА_2 отримав можливість виконати свій майновий обов'язок з виплати орендної плати за договором оренди землі від 20.11.2006 з 14.05.2018, тобто моменту переоформлення права власності на земельні ділянки на нового власника - позивачку ОСОБА_4

Таким чином підтверджено, що станом на дату розгляду судом спору у відповідача виникли грошові зобов'язання із сплати ОСОБА_4 орендної плати за користування земельними ділянками по договору оренди землі від 20.11.2006 щорічно за період з 2009 року 2018 рік включно.

Нормами ч. 3 ст. 148-1 ЗК України встановлено, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов'язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця

розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім'я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Матеріалами справи підтверджується, що листом від 24.05.2018 позивачка ОСОБА_4 повідомила відповідача ОСОБА_2 про перехід до неї права власності на орендовані за договором оренди землі від 20.11.2006 земельні ділянки та заявила письмову вимогу про сплату їй невиплаченої орендної плати за користування ОСОБА_2 земельними ділянками протягом 2009-2018. Вказаний лист від 24.05.2018 отримано ОСОБА_2 29.05.2018, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами (а.с. 21-22). Факт отримання цього листа також підтверджений самим ОСОБА_2 в судовому засіданні.

На момент набуття 14.05.2018 ОСОБА_4 права власності на земельні ділянки кадастрові номери НОМЕР_3 та НОМЕР_3 встановлений п. 11 договору оренди землі від 20.11.2006 щорічний (до 01 грудня поточного року) строк виплати орендної плати за користування землею протягом попередніх років з 2009 по 2017 роки сплинув, та виконання ОСОБА_2 зазначеного грошового зобов'язання у вказані в договорі строки вже не є можливим.

Строки виплати нарахованої за минулий період оренди та не сплаченої орендної плати особі, що набула відповідне право грошової вимоги вже після спливу договірного строку виконання зобов'язань, самим договором від 20.11.2006 або законом не передбачені.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином суд вважає, що з дня отримання 29.05.2018 ОСОБА_2 письмової вимоги від 24.05.2018 ОСОБА_4 про сплату орендної плати у ОСОБА_2 виник грошовий обов'язок сплатити ОСОБА_4, відповідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, протягом семиденного строку, тобто до 05.06.2018, заборгованість із орендної плати, яка була нарахована та не виплачена через смерть попереднього орендодавця по договору від 20.11.2006 та оформлення новим орендодавцем своїх майнових прав на землю.

Вказаний обов'язок ОСОБА_2 05.06.2018 виконаний не був, будь-яка сума орендної плати ним позивачці ОСОБА_4 у зазначений строк виплачена не була, що підтверджується матеріалами справи.

Наданий ОСОБА_2 письмовий доказ - копія аркушу зошиту, на якому міститься позначка про сплату грошей в сумі «5000,00 грн. ОСОБА_7 за землю» не є достатнім доказом, що дає змогу суду дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, оскільки в ньому відсутні інформація про призначення платежу, період платежу та особистий підпис особи про фактичне отримання коштів.

Таким чином, 06.06.2018, тобто наступного дня після закінчення граничного строку виконання ОСОБА_2 грошових зобов'язань, ОСОБА_4 повинна була та фактично довідалася про порушення відповідачем ОСОБА_2 її суб'єктивного майнового права через несплату ОСОБА_2 належних їй грошових коштів.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ж ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, перебіг трирічного строку позовної давності в межах якого ОСОБА_4 може звернутися до суду розпочався 06.06.2018. Своїм правом на звернення до суду позивачка ОСОБА_4 скористалася до спливу строку позовної давності. Доводи відповідача ОСОБА_2 про порушення позивачкою строку позовної давності, відтак, спростовуються фактичними обставинами справи, підтвердженими наявними у справі письмовими доказами.

Пунктом 1 Указу Президента «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян

- власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 02.02.2002 N 92/2002, в редакції, із змінами, внесеними згідно з Указом Президента N 725/2008 від 19.08.2008 постановлено визнати одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Згідно п.п. 288.5.1. п. 288.5. ст. 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;

Позивачкою заявлені майнові вимоги про сплату грошових коштів у вигляді орендної плати за договором оренди землі від 20.11.2006 за період з 2009 року по 2018 рік у сумі 42243,43 грн., який позивачкою обраховано з розрахунку 3% річних від вартості нормативно-грошової оцінки землі, а саме: нормативно-грошова оцінка в 2009 р. 65749,77 грн. * 3% = 1972,49 грн.; в 2010 р. 69622,53 грн. * 3% = 2,088,67 грн.; в 2011 р. 69622,53 грн. * 3% = 2,088,67 грн.; в 2012 р. 122257,16 * 3% = 3667,71 грн.; в 2013 р. 122257,16 * 3% = 3667,71 грн.; в 2014 р. 122257,16 * 3% = 3667,71 грн.; в 2015 р. 152699,19 грн. * 3% = 4580,97грн.; в 2016 р. 182759,53 * 3% =5482,78 грн.; 2017 р. 182759,53 * 3% =5482,78 грн.; 2018 р. 182759,53 * 3% =5482,78 грн. Всього: 42243,43 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач ОСОБА_2 не погодився із вказаним позивачкою розміром нормативно-грошової оцінки землі, з вартості якої обраховується розмір орендної плати.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування зазначеної позивачкою нормативно-грошової оцінки землі.

Будь-яких інших доказів, які б спростовували вказаний позивачкою в позові розмір нормативно-грошової оцінки землі учасниками справи суду не надано.

В ході розгляду справи відповідачем до справи надані три платіжні документи від 24.09.2018р., яким підтверджується факт виплати ОСОБА_2 24.09.2018 через систему платежів АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 орендної плати по договору оренди землі від 20.11.2006 орендної плати за 2016 рік в сумі 5482,78 грн., за 2017рік в сумі 5482,78 грн. та за 2018 рік в сумі 5482,78 грн., що усього складає 16448,34 грн.

Факт отримання грошових коштів на оплату орендної плати представником позивачки підтверджений в судовому засіданні.

Таким чином, відповідачем під час розгляду справи виконаний грошовий обов'язок, строк виконання якого настав, в частині сплати орендної плати за 2016 рік та 2017 рік, а також зобов'язань із сплати орендної плати за 2018 рік, строк виконання яких настав та станом на час розгляду справи не сплинув.

Решта сума орендної плати в розмірі 25795,09 грн. відповідачем станом на дату розгляду справи та винесення судом рішення відповідачем не сплачені та становлять заборгованість, яка має бути виплачена ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_4

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в сумі 25795,09 грн.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Також ч. 1 ст. 526 ЦК України унормовано, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Спеціальною нормою права - ч.1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Вказана норма права кореспондує із загальною нормою ч. 2 ст. 652 ЦК України, якою встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Не здійснивши виплату заборгованості з орендної плати за договором оренди землі від 20.11.2006р. та не виконавши свої обов'язки за 2009р., 2010р., 2011р., 2012р., 2013р., 2014р., 2015р., 2016р., 2017р. відповідач ОСОБА_2 припустився істотного порушення договору.

Факт систематичної несплати орендної плати є підставою для розірвання договору оренди землі. При цьому, факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати, є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином (висновок ВССУ в постанові від 15.02.2017р. у справі № 235/1629/16-ц).

Часткове погашення відповідачем ОСОБА_2 заборгованості з виплати орендної плати за 2016 рік та 2017 рік, а також сплата суми оренди за 2018 рік не спростовує факту порушення відповідачем договору оренди землі від 20.11.2006, враховуючи також те, що ОСОБА_2 станом на дату прийняття судом рішення не сплачено орендну плату щорічно за період з 2009 року по 2015 рік. Зазначені обставини є підставою для розірвання договору оренди землі від 20.11.2006.

Доводи відповідача, про підписання позову неналежною особою, не підтверджені доказами під час розгляду справи по суті та судом не встановленні.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись

ст. ст. 11, 256, 261, 629, 652, 1216 ЦК України;

ст. 32 Закону України «Про оренду землі»;

ст. ст. 3-5 Закону України «Про державну реєстрацію

речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;

ст. 148-1 ЗК України;

п. 1 Указу Президента «Про додаткові заходи щодо

соціального захисту селян - власників земельних ділянок

та земельних часток (паїв)» від 02.02.2002;

ст. 288 Податкового кодексу України;

ст.ст. 2, 5, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

постановив:

Позов ОСОБА_4, представник позивача ОСОБА_5 до ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Державний реєстратор Сватівської районної державної адміністрації Луганської області Дудник Людмила Борисівна про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати - задовольнити частково.

Розірвати договір оренди землі, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 від 20 листопада 2006 року, зареєстрований за номером 240822/29 в Луганській регіональній філії ДЗК.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 заборгованість з орендної плати в сумі 25 795,09 грн.

Скасувати запис про реєстрацію речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснений на підставі договору оренди землі, укладеного 20.11.2006 між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, зареєстрований за номером 240822/29 в Луганській регіональній філії ДЗК.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 сплачені витрати судового збору та на правову допомогу на загальну суму 7409,60 грн. (сім тисяч чотириста дев'ять грн. 60 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду або через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 30 листопада 2018 року.

Суддя Сватівського

районного суду: В.О.Половинка