Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 640/19263/15-ц

провадження № 61-6022св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна»,

третя особа - ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 березня 2016 року у складі судді Чередник В. Є. та рішення апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2016 року у складі суддів: Гуцал Л. В., Трішкової І. Ю., Котелевець А. В.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 28 серпня 2014 року на автодорозі біля Харківського аеропорту сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля Renault Капgоо, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Daewoo, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. Вказував, що внаслідок вказаної ДТП автомобіль Renault Капgоо, державний номер НОМЕР_1, який перебуває в його оперативному управлінні, отримав механічні пошкодження. Згідно проведеного автотоварознавчого дослідження було визначено розмір матеріальної шкоди, завданої автомобілю позивача становить 67 440 грн 96 коп.

У січні 2016 року ОСОБА_1 уточнив свої позовні вимоги та зазначив про те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Україна» (далі - ПрАТ «СК «Україна»), тому відповідачі у солідарному порядку зобов'язані відшкодувати йому завдану шкоду.

Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнень, ОСОБА_1 просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Україна» на його користь на відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 67 440 грн 96 коп.; стягнути з ОСОБА_2 20 000 грн на відшкодування моральної шкодита 5 000 грн витрат пов'язаних з наданням правової допомоги, вирішити питання про судові витрати.

Заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 23 березня 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки, позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ПрАТ «СК «Україна» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 67 440 грн 96 коп., по 33 720 грн 48 коп. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 5 000 грн витрат пов'язаних з наданням правової допомоги.

Стягнуто солідарно з ПрАТ «СК «Україна» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за вимоги майнового характеру у розмірі 675 грн, по 337 грн 50 коп. з кожного, та 345 грн судового збору за вимоги немайнового характеру, по 172 грн 50 коп. з кожного. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до положень статей 1166, 1187, 1188 ЦК України, а також Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування» відповідачі ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Україна» зобов'язані у солідарному порядку відшкодувати заподіяну шкоду автомобілю позивача внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 у розмірі 67 440 грн 96 коп. Також, з урахуванням вини ОСОБА_2, ступеню пошкодження автомобіля позивача, характеру і тривалості моральних страждань, які виявились у порушенні нормального ритму життя позивача, суд дійшов про обґрунтованість позовної вимоги щодо стягнення з останнього 6 000 грн на відшкодування моральної шкоди та наявності підстав для стягнення витрат пов'язаних з наданням правової допомоги.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2016 року заочне рішенням Київського районного суду міста Харкова від 23 березня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині заочне рішенням Київського районного суду міста Харкова від 23 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Україна» відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 67 440 грн 96 коп. та судові витрати у розмірі 918 грн.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не доведено право вимоги до ПрАТ «СК «Україна», оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Україна» та, що після ДТПстрахова компанія у встановленому порядку була повідомлена про страховий випадок, матеріали справи не містять. Крім того, солідарне стягнення майнової шкоди із страховика та винної особи законом не передбачено, висновок суду про стягнення з відповідачів майнової шкоди в солідарному порядку з одночасним визначенням до стягнення частки кожного з відповідачів не ґрунтується на вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не було враховано, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника наземних транспортних засобів була застрахована у ПрАТ «СК «Україна» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, поліс АС № 3961514 від 03 жовтня 2013 року, згідно якого розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 50 000 грн. В матеріалах справи наявна роздруківка з централізованої бази МТСБУ, яка містить інформацію про фактичні дані щодо наявності чинного полісу про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Вказаний поліс не було надано до суду першої та апеляційної інстанції у зв'язку з тим, що заявник не має будь-якої освіти в галузі права, а тому вважав встановленим факт обов'язкового страхування його цивільно-правової відповідальності. Крім того, на його утриманні знаходиться син ОСОБА_5, інвалід дитинства другої групи, і заявник позбавлений фінансової можливості користуватися послугами адвоката або іншого фахівця в галузі права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

05 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Суди установили, що 28 серпня 2014 року на Київській трасі за 1 км. 58 м. від Харківського аеропорта, сталася ДТП за участю автомобіля марки Renault Капgоо, державний номер, НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1, та автомобіля марки Daewoo, державний номер: НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Власником автомобіля марки Renault Капgоо, державний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3

ОСОБА_1 володіє автомобілем марки Renault Капgоо, державний номер НОМЕР_1, на підставі виданої ОСОБА_3 довіреності з правом володіння, користування та розпорядження автомобілем від 19 травня 2013 року.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження ТОВ «Центр експертних досліджень «Професіонал» від 12 березня 2015 року розмір матеріальної шкоди, що завдана володільцю автомобіля марки Renault Капgоо, державний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП 28 серпня 2014 року з урахуванням коефіцієнту зносу становить 67 440 грн 96 коп.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК Українишкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначений Закон у статті 3 визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За змістом вказаного Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтями 1, 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс є єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, та документом суворого обліку.

Статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ПАТ «СК «Україна», суд апеляційної інстанції виходив із того, що сторонами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована ПАТ «СК «Україна».

Колегія суддів погоджується, що копія роздруківки, на яку послався суд першої інстанції як на доказ не є підтвердженням укладення договоруобов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та не містить даних про ліміт відповідальності страховика, розмір франшизи.

Згідно статті 4 ЦПК України в редакції 2004 року суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України в редакції 2004 року суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте на порушення положень частини четвертої статті 10 ЦПК України суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а саме: не роз'яснено відповідачу ОСОБА_2 його обов'язку щодо доказування та подання доказів на підтвердження його заперечень, на які він посилається, зокрема про те, що відсутність страхового полісу впливає на обсяг його відповідальності, оскільки заподіювач шкоди зобов'язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Обставини щодо виконання відповідачем ПрАТ «СК «Україна» своїх зобов'язань за полісом АС № 3961514 від 03 жовтня 2013 року, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлювались, проте вказані обставини мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Ураховуючи, що судами не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що згідно частини третьої статті 411 ЦПК Україниє підставою скасування рішення судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик