Справа № 283/994/15-ц
Провадження №6/283/46/2018
У Х В А Л А

27 червня 2018 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Міхненка С.Д.

за участю

секретаря - Ільніцької С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині подання старшого державного виконавця Малинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межи України ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

27 червня 2018 року до суду звернулася старший державний виконавець Грищенко М.М. з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Своє подання державний виконавець мотивує тим, що на виконанні у відділі ДВС знаходяться виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованості в розмірі 105457,69 грн. та 873313,52 грн.

З метою перевірки майнового стану боржника зроблені запити до реєструючих органів, а саме: до Малининського районного комунального підприємства з технічної інвентаризації, до НАІС МВС України, до Головного управління держгеокадастру у Житомирській області.

Відповідно до інформації наданої на запити - рухоме майно, належне боржнику на праві власності відсутнє, а з нерухомого наявне приватне домоволодіння № 16, що розташоване за адресою: Житомирська область м. Малин вул. Київська.

Згідно даних з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта - у боржника відсутнє зареєстроване будь-яке нерухоме майно.

За повідомленням Державної міграційної служби України ОСОБА_2 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

У звязку з тим, що ОСОБА_2 не виконує рішення суддів добровільно і таким чином ухиляється від виконання даних рішень і може ухилитись шляхом виїзду за кордон, тому на підставі Закону України Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України та ст.18 Закону України Про виконавче провадження просить обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України .

В судове засідання представник ВДВС не зявилася, в поданні просить проводити розгляд без участі державного виконавця.

Дослідивши надані докази , суд вважає, що у задоволені подання повинно бути відмовлено з наступних підстав.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що на виконані у відділі ДВС знаходяться виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованості в розмірі 105457,69 грн. та 873313,52 грн.

Боржником зазначені рішення суду не виконані.

06 жовтня 2017 року та 06 квітня 2018 року державним виконавцем Малинського ВДВС відкриті виконавчі провадження.

Разом з тим, матеріали додані до подання не містять доказів направлення боржнику постанов про відкриття виконавчих проваджень та їх отримання ОСОБА_2

Звертаючись до суду з поданням державний виконавець зазначив, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання судових рішень та не вживає заходів щодо виконання рішень за рахунок належного їй майна та доходів.

Однак суд не погоджується з даним.

Значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України не означає саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження і не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Згідно ч. 1 ст.18 Закону України « Про виконавче провадження », державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що державним виконавцем було вжито низку дій, спрямованих на примусове виконання виконавчих документів суду, як то: накладення арешту на майно боржника, вчинені запити до державних установ з метою виявлення майна, зареєстрованого на праві власності за боржником та його доходів.

Однак суд вважає, що державним виконавцем не вжито усіх необхідних заходів для виконання рішень суду, в тому числі і за рахунок нерухомого майна , яке є у власності боржника.

Відповідно до розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін'юсту України від 02 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрованої Мін'юстом України від 2 квітня 2012 року № 489/20802 в поданні державного виконавця про обмеження виїзду боржника за межі України повинно зазначатись, зокрема, і підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Проте, будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов'язань, та доказів, які б свідчили про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення - виконавцем суду не надано.

Дані щодо періодичного виїзду боржника за кордон не є доказом його ухилення від виконання рішення суду та про наміри залишити Україну з метою ухилення від виконання рішення суду, оскільки право на вільне пересування гарантоване Конституцією України.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, оскільки не доведено обізнаність боржника про наявність відкритих виконавчих проваджень , ухилення боржника від виконання рішень суду, а також те, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 сприятиме погашенню заборгованості.

Керуючись статтями 258,260,353,441 ЦПК України , на підставі Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України , суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання старшого державного виконавця Малинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_1 про обмеження у праві виїзду за межи України ОСОБА_2 - відмовити за безпідставністю.

На ухвалу суду протягом пяти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя: ОСОБА_3