Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 447/1470/16-ц

провадження № 61-18850св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С.Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Оксі Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області у складі судді Головатого А. П. від 03 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів:

Бойко С. М., Ніткевича А. В., Копняк С. М. від 24 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «Оксі Банк» (далі -

ПАТ «Оксі Банк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що10 червня 2013 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у розмірі 250 000 грн та взяла на себе зобов'язання повернути кредит у строк до 08 червня 2018 року з відсотками на рівні

23 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 10 червня 2013 року між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору у неї перед банком станом на 22 червня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 231 448,62 грн, із яких: 144 342,18 грн - заборгованість по тілу кредиту; 23 263,09 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 13 843,35 грн - пеня; 50 000 грн - штраф згідно з пунктом 3.3.6. та пунктом 3.3.7.2. кредитного договору, яку позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської областівід 03 жовтня 2016 року позов ПАТ «Оксі Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Оксі Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 218 948,62 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення коштів, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з нього та поручителя у солідарному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилено, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що позичальник не виконував умови договору, зокрема пункти 3.3.6. та 3.3.7.2., а тому наявні підстави для стягнення штрафів у розмірі 37 500 грн за порушення цих умов.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення в частині стягнення штрафів у розмірі 37 500 грн із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули уваги на те, що у позовній заяві не наведено, які конкретно зобов'язання, передбачені пунктами 3.3.6. і 3.3.7.2. кредитного договору, та у який конкретно строк не виконали відповідачі. Вказувала, що позивач жодних доказів в обґрунтування підстав нарахування штрафів не надав.

Судові рішення оскаржуються лише в частині стягнення штрафів у розмірі 37 500 грн, тому відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України законність ухвалених в іншій частині судових рішень колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10 червня 2013 року між

ПАТ «Оксі Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі

250 000 грн під 23 % річних строком до 08 червня 2018 року.

10 червня 2013 року між ПАТ «Оксі Банк» та ОСОБА_5 був укладений договір поруки, за яким поручитель зобов'язався відповідати перед банком у повному обсязі за належне виконання позичальником умов кредитного договору.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили із того, що у зв'язку із невиконанням

ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, у неї перед банком виникла заборгованість, яка, зокрема, складається із штрафу у розмірі 37 500 грн за невиконання умов, передбачених пунктами 3.3.6. і 3.3.7.2. кредитного договору.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Підпунктами 2.1.1., 2.1.1.2., 2.1.1.3., 2.1.1.4. пункту 2.1. кредитного договору передбачено обов'язкові умови надання кредиту, а саме: укладання позичальником зі страховою компанією договору страхування автомобіля від ризиків втрати, пошкодження, крадіжки, протиправних дій третіх осіб, дорожньо-транспортних пригод (повне КАСКО) на суму 100% від загальної вартості автомобіля, та оплати страхового платежу (відповідно до

статті 10 Закону України «Про заставу» та внутрішніх нормативних документів банку); укладання позичальником зі страховою компанією договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, на умовах визначених законодавством України, та оплати страхового платежу (відповідно до статті 10 Закону України «Про заставу» та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»); укладання позичальником/поручителем зі страховою компанією договору страхування життя позичальника та/або поручителя на суму заборгованості позичальника за кредитом, та оплати за ним страхового платежу (відповідно до внутрішніх нормативних документів Банку).

Згідно із застереженням 2 до пункту 2.1. кредитного договору, вказані вище договори страхування укладаються зі страховими компаніями, погодженими сторонами та на умовах, прийнятних для Банку.

Підпунктом 3.3.7.2. пункту 3.3. кредитного договору сторони погодили, що позичальник зобов'язаний забезпечити наявність та дійсність договорів страхування. У випадку, якщо термін дії укладених договорів страхування закінчується, а боргові зобов'язання позичальника за цим договором залишаються невиконаними, позичальник зобов'язаний до закінчення терміну існуючих договорів страхування укласти нові договори страхування, умови яких не повинні бути гіршими умов договорів страхування, термін дії яких закінчується.

Так, підпунктом 3.3.6. пункту 3.3. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний щорічно не пізніше, ніж за два тижні до настання дати річниці отримання кредиту, надавати банку письмову інформацію про свої доходи за останні 6 місяців.

Відповідно до пункту 4.2. кредитного договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених пунктом 3.3. (крім підпунктів 3.3.2. та 3.3.3.) цього договору, позичальник сплачує штраф у розмірі 5% від суми кредитних коштів, зазначених у пункті 1.1. цього договору, тобто від суми отриманого кредиту, розмір якого становить 12 500 грн за кожний випадок.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, відповідачі не надали доказів на спростування доводів банку щодо виконання ними підпунктів 3.3.6. і 3.3.7.2. пункту 3.3. кредитного договору.

Зокрема, відповідачі не надали доказів укладення позичальником до закінчення терміну існуючих договорів страхування нових договорів страхування, зокрема за 2015 рік, а тому суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення 12 500 грн за невиконання підпункту 3.3.7.2. пункту 3.3. цього договору, як за один випадок.

Крім того, оскільки відповідачі не надали доказів виконання підпункту 3.3.6.пункту 3.3. кредитного договору щодо надання позичальником банку щорічно, не пізніше, ніж за два тижні до настання дати річниці отримання кредиту, письмову інформацію про свої доходи за останні 6 місяців, протягом двох років поспіль, а саме за 2014-2015 роки, суди правильно стягнули з відповідачів штраф у розмірі 25 000 грн, як за два випадки порушення вимог вказаного підпункту.

Такий вид відповідальності позичальника, як застосування штрафу за невиконання вказаних вище обов'язків, передбачений кредитним договором, а тому доводи касаційної скарги про безпідставність нарахування банком вказаних вище сум є необґрунтованими.

За таких обставин, доводи касаційної скарги про безпідставність нарахування та стягнення вказаних штрафів є необґрунтованими.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 січня

2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта