Провадження № 6/161/542/18
У Х В А Л А

04 грудня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку подання приватного виконавця виконавчого округу Волинської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу Волинської області ОСОБА_1 звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 Своє подання мотивує тим, що на його виконанні знаходиться виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/10538/14-ц, виданий 16.03.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в розмірі 20000 грн., заборгованості по процентах за користування позикою в розмірі 7792 грн., 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 1558 грн. та 285,77 грн. судового збору, а всього 29635,77 грн. Зазначає, що з метою примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу ним 16.10.2017 року відкрито виконавче провадження та, одночасно, накладено арешт на майно боржника, про що винесено відповідні постанови. В процесі виконання вищевказаного рішення суду, на адресу боржника неодноразово було надіслано виклики приватного виконавця, однак ОСОБА_2 на виклики не зявилася. 18.06.2018 року приватним виконавцем накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках, а також на майно (цінності) боржника. Крім того, у відповідь на запити державного виконавця, відповідні державні установи повідомили, що будь-якого нерухомого та рухомого майна за ОСОБА_2 не зареєстровано, будь-які доходи відсутні. Однак, не зважаючи на відсутність зареєстрованого майна та офіційного доходу на території України, боржник систематично, з використанням транспортних засобів на європейській реєстрації, перетинає кордон та значний період часу проводить за кордоном. Зважаючи на вищевикладене та беручи до уваги незначну суму боргу, вважає, що боржник має можливість виконати рішення суду, однак свідомо ухиляється від його виконання, що проявляється у невиконанні ОСОБА_2 покладених обовязків, неподанні декларації про майно та доходи, неявками на неодноразові виклики приватного виконавця. На підставі викладеного, просить суд тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон до виконання нею зобовязань, покладених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.11.2014 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

В судове засідання державний виконавець не зявився, причини його неявки суду не відомі.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали подання, суд прийшов до висновку, що в задоволенні подання слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Судом встановлено, що виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Волинської області ОСОБА_1 знаходиться виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/10538/14-ц, виданий 16.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 . заборгованості за договором позики в розмірі 20000 грн., заборгованості по процентах за користування позикою в розмірі 7792 грн., 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 1558 грн. та 285,77 грн. судового збору, а всього 29635,77 грн.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно з ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

За змістом ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

З матеріалів подання вбачається, що приватним виконавцем здійснювався виклик боржника ОСОБА_2 на її адресу (АДРЕСА_1) також були скеровані: постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника від 26.10.2017 року, вимога про надання декларації про доходи та майно боржника.

Однак, приватним виконавцем не було надано суду жодних доказів, які свідчили про те, що боржник отримала вищевказаний виклик, постанови та листи, які були їй адресовані, не надано доказів того, що ОСОБА_2 відомо про відкриття відносно неї виконавчого провадження, а відтак про те, що остання ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї судом.

Також, в матеріалах подання відсутні докази, які підтверджують надіслання ОСОБА_2 вимоги про добровільне виконання зобов'язання та докази одержання усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження, які передбачені вимогами ч.1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження".

Із змісту вимог ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, п. 18 ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», в їх системному звязку, вбачається, що право ОСОБА_2 на свободу пересування може бути обмежено лише у виключних випадках у звязку з навмисними діями останньої, що спрямовані на ухилення від виконання обовязків по виконанню рішення суду.

Державним виконавцем у відповідності до ст. 11 Закону України « Про виконавче провадження» не використано надані йому права у точній відповідності із Законом, не надано доказів на підтвердження обставин умисного ухилення боржника від виконання рішення суду та його намір вибути за межі України з метою невиконання рішень суду, а тому суд приходить до висновку, що зазначене подання є передчасним і в його задоволенні слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 352-354, 441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Волинської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПКУкраїни - з дня складення ухвали в повному обсязі.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала в повному обсязі складена 04 грудня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_4