Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/1226/18
РІШЕННЯ

іменем України

03 грудня 2018 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Коренюка В.П.,

при секретарі Подвисоцькій Т.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у залі суду № 3 у м. Коростені Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

встановив:

15 березня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 9 червня 2007 року по 21 жовтня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно з рішенням судової дільниці № 4 Нєфтєкумського району Ставропольського краю ОСОБА_4 Федерації. 11 жовтня 2008 року у сторін народилася донька ОСОБА_3, яка проживає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні та вихованні. Також в обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач працює неофіційно, часто змінює місце роботи. Дочка сторін потребує матеріальної допомоги батька, який має можливість надавати дитині таку допомогу (аліменти). Добровільної угоди про сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини між сторонами не досягнуто.

Судом направлено компетентному суду ОСОБА_4 Федерації через Міністерство юстиції України доручення про вручення документів відповідачеві ОСОБА_2, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, Ставропольський край, Лєвокумський район ОСОБА_4 Федерація, а також для виконання окремих процесуальних дій.

Допит та вручення документів відповідачу було здійснено відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, яка укладена 22 січня 1993 року, ратифікована Україною 10 листопада 1994 року.

З протоколу судового засідання Лєвокумського районного суду Ставропольського краю (ОСОБА_4 Федерація) від 23 серпня 2018 року встановлено, що ОСОБА_2 копію позовної заяви отримав. В судовому засіданні вказав, що позов не визнає, оскільки щомісячно направляє відповідачу на утримання дочки 10000,00 російських рублів (квитанції в судове засідання не надав). Згідно з матеріалами виконання судового доручення відповідач ОСОБА_2 не бажає приймати участь в судовому засіданні, просить розглянути справу в його відсутності.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи. В поданій до суду заяві позов підтримала, вимоги просила задовольнити, а справу розглядати без її участі.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із копії свідоцтва про народження серії ІV-МЮ № 591010, виданого 18 листопада 2008 року Нагатинським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви встановлено, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 (громадянин ОСОБА_5) та ОСОБА_1 (громадянка України), актовий запис № 2691 від 18 листопада 2008 року (а.с.7).

Сторони перебували у шлюбі, який розірвано 21 жовтня 2013 року згідно з рішенням судової дільниці № 4 Нєфтєкумського району Ставропольського краю ОСОБА_4 Федерації (а.с.4-5).

Даними довідки № 2143 від 6 грудня 2017 року підтверджується факт проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_1 (а.с.8).

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої Верховною Радою України 10 листопада 1994 року, яка набула чинності для України 14 квітня 1995 року, - правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти.

Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей.

Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положенням ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу Укрїани мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 Сімейного кодексу України.

Частиною 3 ст.181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З протоколу судового засідання Лєвокумського районного суду Ставропольського краю (ОСОБА_4 Федерація) від 23 серпня 2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 добровільно, щомісячно перераховує на утримання малолітньої дочки 10000,00 грн, що еквівалентно, станом на 3 грудня 2018 року, за курсом Національного Банку України - 2360,00 гривень. Будь-яких доказів щодо добровільної сплати аліментів відповідач не надав, проте тим самим ствердив, що добровільно може сплачувати зазначену суму коштів на утримання малолітньої доньки.

У своєму письмовому запереченні відповідач зазначив, що готовий сплачувати аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 в розмірі 972,00 грн, тобто ? частини прожиткового мінімуму для дитини у віці від 6 до 18 років - 1944,00 грн, встановленого Законом України "Пpo Державний бюджeт на 2018 рік".

Відомостей про місце роботи та доходи батька дитини суду не надано.

Законом України "Про державний бюджет на 2018 рік" встановлено у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 грн, з 1 липня - 1944 грн, з 1 грудня - 2027 гривень.

За вказаних обставин і з врахуванням також того, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, відсутністю доказів щодо джерел матеріального забезпечення відповідача, з урахуванням динаміки росту прожиткового мінімуму, а також пояснень відповідача в судовому засіданні Лєвокумського районного суду Ставропольського краю (ОСОБА_4 Федерація) від 23 серпня 2018 року, суд вважає, що розмір аліментів на утримання дитини, які підлягають стягненню з відповідача, слід визначити у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 15 березня 2018 року і до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

В силу п.1 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Крім цього, зазначення того, що аліменти на утримання дитини мають бути не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, має місце у тому разі, якщо аліменти стягуються у виді певної частки від доходу заробітку платника аліментів, а не при визначенні виду стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі ст.ст. 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.19, 258, 259, 263-265, 268, 273-279, 352, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця посьолку Зимня Ставка Нєфтєкумського району Ставропольського краю ОСОБА_4 Федерації, громадянина ОСОБА_4 Федерації, зареєстрованого та проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4 Ставропольського краю Лєвокумського району ОСОБА_4 Федерації на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно.

Стягнення аліментів розпочати з 15 березня 2018 року і проводити до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - повноліття.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 до державного бюджету України судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах місячного платежу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: Україна, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: ОСОБА_4 Федерація, Ставропольський край, АДРЕСА_2.

Суддя Коростенського міськрайонного суду

Житомирської області ОСОБА_6