Справа № 524/4337/17
Провадження №2/524/168/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2018 року Кременчуцький районний суд в складі:
головуючого судді Кривич Ж.О. ,
при секретарі Коваль Т.М.
позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільній справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про усунення від права спадкування, визначення частки майна, належного на праві спільної сумісної власності,
До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 про усунення від права спадкування, визначення частки майна, належного на праві спільної сумісної власності. В обґрунтування позову зазначає, що 05.11.2016 року померла його мати, ОСОБА_6. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з: частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та простих іменних акцій з належними дивідендами ПАТ « КрКЗ». За життя, ОСОБА_6 19.06.2013 року склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області, реєстровий № 4735. Відповідно до даного заповіту все своє майно, з чого б воно не складалося, ОСОБА_6 заповідала ОСОБА_1.
В установлений законом строк ОСОБА_1 звернувся з заявою до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини після померлої матері, ОСОБА_6
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 492/02-31 від 12.05.2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке складається з: частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 та 42 (сорока двох) простих іменних акцій з належними дивідендами ПАТ «КрКЗ», оскільки частка спадкодавця ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності не визначена. Крім того, спадкоємцем на обовязкову частку у спадщині згідно до ст. 1241 ЦК України є чоловік спадкодавця ОСОБА_7, який має бути усунений від права на спадкування у відповідності до ч. 1 ст. 1224 ЦК України, так як умисно позбавив життя спадкодавця, що встановлюється судовим рішенням.
Просив визначити, що частка померлої 05.11.2016 року ОСОБА_6 та померлого 27.02.2017 року ОСОБА_7 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, складає по ? частки кожного. Також просив усунути ОСОБА_7, який помер 27.02.2017 року від права на спадкування за законом після померлої ОСОБА_6, яка померла 05.11.2016 року на підставі ч. 1 ст. 1224 ЦК України.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити на підставі доказів, які маються в матеріалах справи.
Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти позову, вважав, що квартира АДРЕСА_3 являється особистою приватною власністю ОСОБА_7, оскільки відповідно до Договору міни, укладеного 05.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_8 (реєстровий № 714), дана квартира була обмінена на квартиру АДРЕСА_4, що належала на праві особистої власності ОСОБА_7, а тому не підлягає поділу між подружжям.
Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засіданні не зявився, надіслав суду письмову заяву від 17.01.2017 року про можливість розгляду справи без його участі, не заперечував проти позову .
Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 05.11.2016 року померла мати позивача ОСОБА_6. Факт смерті зареєстровано Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис про смерть № 1581 від 08.11.2016 року (свідоцтво про смерть серії І-КЕ №338991).
Смерть ОСОБА_6 настала у результаті протиправних дій ОСОБА_7, які органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство. Відповідно до Ухвали Автозаводського районного суду м.Кременчука від 01.03.2017 року ( справа № 524/133/17) кримінальне провадження за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку зі смертю особи, стосовно якої розглядалось клопотання.
Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно, яке складається з: частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та простих іменних акцій з належними дивідендами ПАТ «КрКЗ». Згідно Договору міни, посвідченого ОСОБА_8, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області 05.02.2008 року за р.№ 714, квартира АДРЕСА_2 набута ОСОБА_7 за час шлюбу зі спадкодавцем ОСОБА_6, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Глобинського районного управління юстиції 05.11.1955 року, актовий запис № 73.
Відповідно до заяви ОСОБА_6, посвідченої приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_8 05.02.2008 року, реєстровий № 712, вбачається, що ОСОБА_6 дає згоду чоловіку ОСОБА_7 на міну квартири АДРЕСА_5, яка придбана за спільні у шлюбі кошти (а.с. 62).
За життя ОСОБА_6 19.06.2013 року склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області, реєстровий № 4735. Відповідно до даного заповіту все своє майно, з чого б воно не складалось, ОСОБА_6 заповідала ОСОБА_1.
В установлений законом строк ОСОБА_1 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про прийняття спадщини після померлої матері, ОСОБА_6, де була заведена спадкова справа № 99/2016.
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 492/02-31 від 12.05.2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке складається з: частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_6 та 42 ( сорока двох) простих іменних акцій з належними дивідендами ПАТ «КрКЗ», оскільки частка спадкодавця ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності не визначена. Крім того, спадкоємцем на обовязкову частку у спадщині згідно до ст. 1241 ЦК України є чоловік спадкодавця ОСОБА_7, який має бути усунений від права на спадкування у відповідності до ч. 1 ст. 1224 ЦК України, так як умисно позбавив життя спадкодавця, що встановлюється судовим рішенням.
В силу вимог ст.ст. 1222, 1223, 1261, 1268-1270 ЦК України, вважається, що позивач прийняв спадщину (весь обсяг спадкового майна, прав та обовязків, вказаних у ст. 1218 ЦК України), до складу якої увійшла також і належна спадкодавцю на праві спільної сумісної власності частка квартири АДРЕСА_3.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КпШС України, ст.ст. 60,61 СК України, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Подружжя має рівні права на майно. Право спільної сумісної власності на майно, набуте за угодою одним із подружжя, виникає одночасно в момент виникнення у подружжя сторони в угоді відповідно до ст. 128 ЦК УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
Відповідно Пленуму ВС УРСР від 15.06.1973 року «Про деякі питання, що виникли у судовій практиці по застосуванню Кодексу про шлюб та сімю Української РСР (в редакції від 24.04.1981р № 4) розяснив, що відповідно до ст. 22 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є лише майно, нажите ним під час шлюбу.
Відповідно ч. 3 п. 9 Постанови Пленуму ВС України від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України» зазначено, що відповідно до ст. 22, 25, 27 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ним у період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути обєктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).
Згідно зі ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно зі ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Спільна власністю двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю .
Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, встановлено, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідач заперечує позов з єдиної підстави: на його думку ОСОБА_6 не мала права власності на частку у кооперативній квартирі АДРЕСА_7, оскільки правовстановлюючий документ на неї мав назву «свідоцтво № 910 на право особистої власності на квартиру» і був виданий на імя ОСОБА_7 Відповідно, на думку представника відповідача, ОСОБА_6 не набула права власності на частку квартиру АДРЕСА_8, яка була передана в обмін на квартиру АДРЕСА_9.
Проте така позиція відповідача є помилковою. Суд виходить не з назви правовстановлюючого документу, а з правової природи тих відносин, які посвідчує правовстановлюючий документ. Член ЖБК набуває право власності на квартиру після повної сплати пайових внесків за неї, що по суті є договором купівлі-продажу.
Пайові внески за квартиру АДРЕСА_9 сплачувались подружжям ОСОБА_6 під час шлюбу. Відповідно і квартира АДРЕСА_10 Коцюбинського була обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6; частки кожного із подружжя у праві власності на квартиру є рівними по 1/2.
За змістом ч. 1 ст. 1224 Цивільного кодексу України, підставою для позбавлення права на спадкування є умисне позбавлення життя спадкодавця чи будь-якого з можливих спадкоємців або вчинення замаху на їх життя. Оскільки діяння, зазначені у ч.1 цієї статті є кримінально караними, то вони повинні бути підтвердженні вироком суду, постановою про закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав, які є самостійною та достатньою підставою для усунення від права на спадкування. Коло осіб, позбавлення яких усуває особу від права на спадкування, є вичерпним та чітко визначеним ч. 1 ст. 1224 Цивільного кодексу України, це спадкодавець та можливі спадкоємці.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено часткового, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визначити, що частка померлої 05 листопада 2016 року ОСОБА_6 та померлого 27 лютого 2017 року ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_11 становить по ? частки кожного.
Усунути ОСОБА_7, який помер 27 лютого 2017 року від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 05 листопада 2016 року.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 280 грн. 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: