Номер провадження: 22-ц/785/4972/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.

ОСОБА_2,

за участю секретаря Бєляєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2017 року у цивільній справі за поданням державного виконавця Київського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 про примусове проникнення до офісного приміщення,

встановив:

31 серпня 2016 року заявник - державний виконавець Київського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі Київського ВДВС ГТУЮ в Одеській області) ОСОБА_4 звернувся до суду з поданням, в якому просив вирішити питання щодо примусового проникнення до приміщення 4, буд. 17/19, по провулку Жукова Віце-Адмірала у м. Одесі, для проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 755/7793/2013-ц Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.2013 р.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2017 року подання головного державного виконавця Київського ВДВС ГТУЮ в Одеській області задоволено.

Надано дозвіл вказаному державному виконавцю примусово проникнути до приміщення 4, буд. 17/19 по провулку Віце-Адмірала Жукова у м. Одесі, для проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 755/7793/2013-ц Дніпровського районного суду міста Києва від 22.05.2013 р. (а.с.88-90).

29 березня 2018 року від ОСОБА_3 надійшла апеляційна скарга на вищевказану ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування вказаної ухвали суду та постановлення нової, якою в задоволенні клопотання державному виконавцю Київського ВДВС ГТУЮ в Одеській області відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної судової ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ОСОБА_3 ухиляється від виконання зобовязання з примусового виконання виконавчого листа № 755/7793/2013-ц Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.2013 р., на виклики до державного виконавця не зявляється, що свідчить про неможливість допуску державного виконавця до вищевказаного приміщення для проведення виконавчих дій.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.05.2013 року Дніпровським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист №755/7793/2013-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» грошової суми у загальному розмірі 1 879 492,32 грн. (а.с.3).

В подальшому, а саме 04.03.2016 р. державним виконавцем Київського ВДВС ГТУЮ в Одеській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №755/7793/2013-ц, яка була направлена сторонам.

Згідно довідки адресно-довідкового бюро боржник ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців вбачається, що за боржником зареєстровано нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: м ОСОБА_4, провулок Жукова Віце-Адмірала, буд. 17/19, приміщення 4, що знаходиться в іпотеці ПАТ «Укрсоцбанк» (номер запису про іпотеку - 932376).

02.06.2016 року, у присутності понятих та представника стягувача - ПАТ «Укрсоцбанк», з метою перевірки майнового стану боржника, державним виконавцем здійснений вихід за вищевказаною адресою, який виявився безрезультатним, оскільки доступу до приміщення ніхто не надав, про ще складено акт державного виконавця (а.с.8-звор.).

У звязку з цим, у відповідності до п. 1.8. Інструкції з організації примусового виконання рішень, 08.07.2016 року держаним виконавцем було відправлено вимогу державного виконавця щодо забезпечення безперешкодного доступу до приміщення 4, буд. 17/19, провулок Жукова Віце-Адмірала, в м. Одесі, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого листа заявнику апеляційної скарги ОСОБА_3 (а.с.9-звор.).

19.07.2016 року у присутності понятих та представника стягувача - ПАТ «Укрсоцбанк» державним виконавцем було повторно здійснено вихід за адресою: м. Одесі; провулок Жукова Віце-Адмірала, буд. 17/19, приміщення 4, з метою перевірки майнового стану, опису і арешту майна, але на момент перевірки боржника було не виявлено та боржником знову не забезпечено безперешкодного доступу до вказаного приміщення.

Таким чином, судом було враховано, що боржник ОСОБА_3 ухиляється від виконання зобовязання на виконання судового рішення, на виклики до державного виконавця не зявляється, що свідчить про неможливість допуску державного виконавця до вищевказаного приміщення для проведення виконавчих дій, не дивлячись на те, що станом на 23.08.2016 року відомості відносно сплати боргу боржником ОСОБА_3 на адресу Відділу не надходили.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку необхідно надати дозвіл державному виконавцю Київського ВДВС ГТУЮ в Одеській області примусово проникнути до приміщення 4, буд. 17/19, по провулку Жукова Віце - Адмірала у м. Одесі, для проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 755/7793/2013-ц Дніпровського районного суду міста Києва від 22.05.2013 року.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що виконавче провадження було відкрито за пропуском строку для звернення його до виконання, оскільки цей строк становить 1 рік, то вони є необгрунтованими, виходячи з того, що на даний час постанова суду про відкриття виконавчого провадження не оскаржена і не спростована.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, вищевказаний виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 22.05.2013 року, неодноразово перебував на виконанні в органах державної виконавчої служби, а саме: 24.11.2014 виконавче провадження було завершено на підставі п. 10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами). 02.04.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про відмову на підставі п. 8 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами). 21.12.2015 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення на підставі п. 10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами). 04.02.2016 державним виконавцем було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження

У відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами), строки предявлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання.

З цих підстав, заява скаржника про те, що річний строк для предявлення виконавчого листа до виконання був пропущений, є безпідставною.

Також слід зазначити, що боржнику ОСОБА_3 неодноразово направлялася кореспонденція рекомендованими листами, але листи повертаються відправнику з поміткою «за закінченням строку зберігання». Відповідно до матеріалів ВП № 50433980, представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 подавав заяву від 18.07.2016 з проханням перенести виконавчі дії (а.с.145-146), тому ОСОБА_3 було відомо про те, що виконавчий лист № 755/7793/2013-ц від 22.05.2013, виданий Дніпровським районним судом м. Києва, знаходиться на виконанні у Першому Київському ВДВС ГТУЮ в Одеській області.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять заяви стягувача про звернення до суду про примусовий вхід до житла чи іншого володіння боржника-фізичної осіб та заява про опис та арешт майна, то колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п. 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» (у діючій редакції), виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» (у діючій редакції), виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває, та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Тобто, виходячи із вказаних норм матеріального права, заява стягувача не є обовязковою умовою для звернення державним виконавцем до суду про примусовий вхід до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи.

Також безпідставним є посилання заявника апеляційної скарги на те, що суд зазначив про складення Акту державного виконавця, датованого 02.06.2011 року, в той час як виконавче провадження було відкрито 04 березня 2016 року.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що суд помилково вказав рік складання вказаного Акту - «2011», оскільки він був складений саме 02.06.2016 року, (а.с.8-звор.), про що вказано вище.

Проте, дана помилка суду не призвела до постановлення незаконної і необґрунтованої ухвали суду.

Що ж стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що державний виконавець передчасно звернувся до суду з поданням, то вони також є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, рішення Дніпровського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили 07 травня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» грошової суми у загальному розмірі 1 879 492,32 грн., до теперішнього часу, тобто протягом 5 років, не виконано.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу постановлено у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У звязку з цим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.06.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_6

ОСОБА_2