Справа № 199/1127/17
(2/199/184/18)
РІШЕННЯ
Іменем України

21.11.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 , представників відповідачів Нішти О.В., ОСОБА_4 , представника третьої особи Турлюна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Виконкому Дніпровської міської ради, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання незаконними та скасування рішень житлово-побутових комісій, визнання права користування квартирою, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , Виконкому Дніпровської міської ради, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання права користування квартирою, а також за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , Виконкому Дніпровської міської ради, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія-2»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого посилається на те, що позивач 21.11.1969 року був призваний на строкову службу в ряди Радянської Армії, потім залишився на понадстрокову службу, яку почав проходити у Дніпропетровській військовій частині НОМЕР_1 . Через 1 рік позивачу було присвоєне звання «прапорщика». У зв`язку з тим, що позивачу з родиною не було де жити і багато разів звертався до командування військової частини НОМЕР_1 з проханням надати позивачу житло та позивачу було відмовлено, в зв`язку з чим за особисті кошти було придбано квартиру в ЖБК. За лише свої особисті кошти позивач вніс перший внесок до житлового кооперативу в 1977 році, за матеріальної допомоги батьків, і отримав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , пайові внески сплачував до 1990 року. Житлова площа квартири складала 26,4 кв. м. В 1984 році у позивача народилась друга дитина і виникла потреба і законна можливість в поліпшенні житлових умов. Позивач подав рапорт і складом родини з 4 осіб був зарахований з 15.10.1998 року на загальних підставах на квартирний облік Дніпропетровської в/ч НОМЕР_1 , як забезпечений житлом нижчого рівня.
У Дніпропетровській військовій частині НОМЕР_1 , на момент отримання квартири, в 2003 році позивач прослужив 34 роки, тобто мав право на отримання квартири першочергово.

27 січня 2003 року було ухвалене ГУВВ МВС України розпорядження №3/23/4-7, 30 січня 2003 року протоколом № 1 засідання житлово-побутової комісії Управління центрального територіального командувань ВВ МВС України (УЦТрК). 05 березня 2003 року згідно протоколу № 1 засідання ЖПК Головного Управління Внутрішніх Військ МВС України, затвердженого Командуючим Внутрішніми Військами МВС України позивачу була надана однокімнатна квартира АДРЕСА_2 .

При цьому в протоколах зазначалось, що квартира надається, тому що старший прапорщик ОСОБА_5 служить у Збройних Силах з 1969 року, займає посаду начальника складу, прописаний і проживає в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 житловою площею 26,4 кв.м. Було вирішено надати спірну квартиру на родину з 4 осіб додатково до займаної площі. Цим же рішенням позивач був знятий з квартирного обліку.

Вселених до будинку АДРЕСА_3 на підставі розпорядження і протоколів,було 28 сімей, а тому кожен одноособово, потім колективно на протязі 2003-2016 рр. постійно зверталися з проханням надати ордери.

07.09.2016 року відбулось засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 , яка вирішила, що потрібно перезатвердити розподіл квартири АДРЕСА_4 і віддати цю квартиру іншій особі, квартиру АДРЕСА_1 залишити за родиною позивача у складі 3 осіб та позивача на чергу не ставити.

Таке рішення приймається тому, що відповідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.08.2016 року за позивачем рахується житловий будинок за адресою АДРЕСА_5 , загальна площа будинку складає 77,49, жила 55,37 кв.м, згодом цей будинок 25.08. 2016 року був подарований ОСОБА_2 , чим,на думку комісії, позивач погіршив свої житлові умови.

20 жовтня 2016 року відбулося засідання центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України, яка вирішила затвердити рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 стосовно надання житлової площі і надати спірну кватиру іншій особі.

Про засідання комісії позивача не повідомляли. Позивач, вважає, що правомірно набув право користування квартирою АДРЕСА_4 .

Просив суд визнати за позивачем та його дружиною право на користування квартирою АДРЕСА_4 . Визнати незаконними та скасувати рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 07 вересня 2016 року, сформоване у протоколі № 15 щодо неможливості підтвердити розпорядження про розподіл окремої однокімнатної квартири АДРЕСА_4 житлова площа 14,90 кв м, загальна 30,30 кв. м старшому прапорщику ОСОБА_5 і надання цієї квартири майору запасу ОСОБА_7 , 1964 р.н. та його родині та рішення Центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України від 20.10.2016 року, сформоване у протоколі № 10 від 20.10.2016р, що до затвердження рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 стосовно надання житлової площі, та відміни рішення центральної житлово-побутової комісії ГУ ВВ МВС України (протокол № 1 від 05.03.2003 року) щодо розподілу однокімнатної квартири АДРЕСА_6 старшому прапорщику ОСОБА_5 з родиною складом 4 особи. Стягнути з відповідачів на свою користь витрати по справі.

16 січня 2018 року до суду надійшла позовна заява третьої особи ОСОБА_6 , яка з посиланням на обставини, викладені у позові позивача, просила суд визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_4 .

21 червня 2018 року до суду надійшла позовна заява третьої особи ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_4 , в якій останній посилався на той факт, що він з 2007 року відкрито, безперервно доюросовісно володіє спірною квартирою та просив суд визнати за ним за набувальною давністю право власності на квартиру АДРЕСА_4 . Позивач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у судовому засіданні позовні вимоги не визнавав в повному обсязі.

Представник Міністерства внутрішніх справ у судовому засіданні позовні вимоги не визнавав, заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник виконавчого комітету Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання не повідомив.

Представник Головного управління Національної гвардії України у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_6 , у судове засідання не з`явилась. Позовні вимоги підтримує та просить суд розглядати справу за її відсутності про що надала суду письмову заяву.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_3 , у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія-2» у судовому засіданні покладався на розсуд суду.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача та третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню, а позов третьої особи ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно ч. 4 ст. 43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Судом встановлено, що 30 січня 2003 року рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 було надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 страшому прапорщику ОСОБА_5 на родину складом 4 особи, а саме: він, дружина ОСОБА_6 , сини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зі зняттям з квартирного обліку. Житлова площа надається додатково до займаної площі. 05 березня 2003 року згідно протоколу № 1 засідання ЖПК Головного Управління Внутрішніх Військ МВС України, вказане рішення про надання квартири АДРЕСА_4 було затверджено рішенням вказаної житлово-побутової комісії.

При цьому в протоколі зазначалось, що квартира надається, тому що позивач служить у Збройних Силах з 1969 року, займає посаду начальника складу, має родину з чотирьох осіб, на квартирному обліку перебуває з 1998 року, прописаний і проживає в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 житловою площею 26,4 кв.м.

Позивач та його дружина ОСОБА_6 у 2003 році фактично заселилися до квартири АДРЕСА_4 , оскільки їм та іншим військовослужбовцям у святковій та урочистій обстановці були вручені ключі від вказаної квартири, та проживають там дотепер. Вказані обставини підтверджено відеозаписом урочистого вручення ключів від квартир військовослужбовцям, довідкою ОСББ «Вікторія-2» про проживання позивача та його дружини у спірній квартирі, крім того, ці обставини визнаються сторонами та не підлягають доказуванню.

07.09.2016 року відбулось засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 , яка прийшла до висновку про неможливість підтвердження розпорядження про розподіл квартири АДРЕСА_4 позивачу по справі, неможливість поновлення його на квартирному обліку та про розподіл вказаної квартири іншій особі. Таке рішення прийнято ЖПК, оскільки відповідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.08.2016 року позивач на праві власності має житловий будинок за адресою АДРЕСА_5 , загальна площа будинку складає 77,49, жила 55,37 кв.м, згодом цей будинок 25.08. 2016 року був подарований ОСОБА_2 , чим,на думку комісії, позивач штучно погіршив свої житлові умови.

Рішенням Центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України від 20.10.2016 року скасовано рішення житлово-побутової комісії Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 05 березня 2003 року щодо розподілу квартири АДРЕСА_4 позивачу та членам його родини, питання про надання вказаної квартири іншій особі відкладено до фактичного звільнення спірної квартири.

Правовідносини в сфері забезпечення військовослужбовців житлом регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Житловим кодексом УРСР, Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених Постановою Ради Міністрів Української PCP і Української Республіканської Ради Професійних спілок від 11 грудня 1984 р. N 470.

Відповідно до п. п.14,15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених Постановою Ради Міністрів Української PCP і Української Республіканської Ради Професійних спілок від 11 грудня 1984 р. N 470, на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, в тому числі які забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами. Пунктами 14,15 Правил передбачено, що на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті. Тими, що потребують поліпшення житлових умов, визнаються також, зокрема, працівники, які тривалий час сумлінно пропрацювали на

одному підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 р. №1081, якою затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Пунктом 22 Порядку № 1081 встановлено, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Військовослужбовцям (крім строкової служби) та членам їх сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має відповідати вимогам ст. 50 ЖК України.

Як встановлено судом, на час прийняття рішення про розподіл квартири позивачу у 2003 році, останній перебував на квартирному обліку, як особа яка потребує поліпшення житлових умов. При цьому суд бере той факт, що відповідачами не доведено факт приховування позивачем наявності у нього на праві власності житлового будинку в с. Олександрівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, оскільки вказане житло знаходиться поза межами населеного пункту, де позивач та члени його родини постійно проживали та були зареєстровані.

Відповідно до п.30 Порядку № 1081 військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Нормами ст.40 ЖК УРСР встановлено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;1.1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік.

Про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни повідомляються у письмовій формі з зазначенням підстав зняття з обліку.

Згідно п.28 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР затверджених постановою Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. N 470, зняття з квартирного обліку та виключення із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік (включення до вказаного списку).

При розгляді цих питань на засідання відповідних органів запрошуються заінтересовані особи.

Про зняття з обліку (виключення із списку) громадяни у 15-денний строк повідомляються у письмовій формі з указанням підстав зняття з обліку (виключення із списку).

Доказів того, що позивач був запрошений на засідання від 07.09.2016 року житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 , та на засідання центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України від 20 жовтня 2016 року, суду відповідачами не надано.

Таким чином в порушення житлового законодавства, Порядку, Правил житлово-побутовою комісією військової частини НОМЕР_1 та центральною житлово-побутовою комісією Головного управління Національної гвардії України порушені права позивача, які потягли за собою рішення комісій щодо перерозподілу квартири.

Щодо визнання права за позивачем та третьою особою ОСОБА_6 права користування квартирою АДРЕСА_4 , суд виходить з наступного.

Керуючись, ст. 1 Першого протоколу (1952 р.) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користування майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено у законодавстві України. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно з ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. theUnitedKingdom), заява № 19009/04, п. 50; рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitsky v. Ukraine») заява № 30856/03, п. 41.

Згідно з ч. 1ст. 58 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет міської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи є зазначене приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, чи обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням та чи не зберігає ця особа за собою право власності чи користування іншим житлом.

Судом встановлено, що позивач та його дружина постійно мешкають в спірній квартирі, проводить її утримання, сплачують комунальні платежі. Отже будь-яких підстав, які б перешкоджали у визнанні за ними права користування житлом не має. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач та третя особа ОСОБА_6 набули право користування спірною квартирою на законних підставах.

При цьому, суд вважає, що позовні вимоги позивача та третьої особи ОСОБА_6 до відповідачів виконкому Дніпровської міської ради, Міністерства внутрішніх справ задоволенню не підлягають, оскільки судом не встановлено, а позивачем та третьою особою не доведено порушення, невизнання або оспорювання їх законних прав та інтересів вказаними відповідачами.

Щодо відмови в задоволенні позовних вимог третьої особи ОСОБА_8 , суд виходить з наступного.

За ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Згідно п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Як вбачається з п.9 вищевказаної постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Третьою особою ОСОБА_3 не підтверджено суду належними, допустимими та достовірними доказами вищевказаних підстав для набуття права власності на спірну квартиру за набувальною давністю, оскільки матеріали справи містять довідку ОСББ «Вікторія-2» про лише про постійне проживання в спірній квартирі позивача та його дружини.
На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України, з кожного, на користь позивача судові витрати по справі, що складаються з судового збору, в розмірі 960,00 грн., та на користь третьої особи ОСОБА_6 судовий збір, в розмірі 352,40 грн.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст. 58, 64, 65 ЖК України, ст. 344 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до Виконкому Дніпровської міської ради, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання незаконними та скасування рішень житлово-побутових комісій, визнання права користування квартирою,та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , Виконкому Дніпровської міської ради, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання права користування квартирою - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 07 вересня 2016 року в частині непідтвердження розпорядження про розподіл квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_5 та надання цієї квартири ОСОБА_7 та членам його родини.

Визнати незаконним та скасувати рішення центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України від 20 жовтня 2016 року в частині скасування рішення житлово-побутової комісії Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 05 березня 2003 року щодо розподілу квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_5 та членам його родини.

Визнати за ОСОБА_5 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право користування квартирою АДРЕСА_4 .

У позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , Виконкому Дніпровської міської ради, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, а також в інших позовних вимогах ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ,- відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_9 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), Головного управління Національної гвардії України ( місто Київ, вулиця Народного ополчення,9а, ), з кожного, на користь ОСОБА_5 судові витрати по справі, що складаються з судового збору, в розмірі 960,00 грн.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України, з кожного, на користь ОСОБА_6 судові витрати по справі, що складаються з судового збору, в розмірі 352,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня виготовлення повного рішення.

Суддя