Справа № 615/664/17
Провадження № 2/615/31/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Логвінова А.О.,

за участю секретаря судового засідання Партоли О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про поділ спільного майна подружжя,

за участю учасників справи та їх представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1, позивач) звернулась до Валківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту ОСОБА_2, відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить поділити спільне майно подружжя автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, залишити у власності ОСОБА_2 та стягнути з останнього на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль у розмірі 117359,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з 29.06.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У 2014 році, за час шлюбу, сторони, за спільні кошти, придбали автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за відповідачем.

31.05.2018 року ОСОБА_2 подано до суду відзив, в якому відповідач просить позовні вимоги задовольнити частково. Визнати за ним право особистої власності на автомобіль MERCEDES-BENZ VITO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та стягнути з нього на користь позивача грошову компенсацію частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль в розмірі 25838,38 грн. У відзиві зазначає, що дійсно за час їх шлюбу був придбаний вказаний автомобіль, однак купувався автомобіль частково за спільні кошти та кошти, які відповідач отримав у борг від ОСОБА_4. На час придбання автомобілю відповідач працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «СК Альта» та однією з умов подальшої роботи на вказаному підприємстві було придбання автомобіля. У звязку з чим, відповідач 24.11.2014 року позичив грошові кошти в розмірі 105000,00 грн. (що еквівалентно 7000,00 доларів США) у ОСОБА_4 та зобовязався їх повернути в строк до 01.11.2018 року, про що було складено відповідну розписку. Таким чином, більша частина коштів за які був придбаний автомобіль були коштами третьої особи і які до теперішнього часу ним не повернуті.

12.06.2018 року ОСОБА_1 подано до суду заперечення на відзив, в яких вона вказала, що відповідач у судовому засідання визнав, що не отримував згоди від неї на отримання у борг вказаної грошової суми. Окрім того, у судовому засіданні відповідач та його представник визнали, що придбання автомобіля не було умовою подальшої роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «СК Альта» та автомобіль було придбано для потреб сімї.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні частково заперечували проти задоволення позовних вимог та просили визнати за відповідачем право особистої власності на автомобіль MERCEDES-BENZ VITO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль в розмірі 25838,38 грн. Крім того, відповідач та його представник у судовому засіданні надали пояснення, що автомобіль був придбаний в інтересах сімї, однак частина коштів, за які був придбаний автомобіль позичені відповідачем у ОСОБА_4 та до теперішнього часу не повернуті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вислухавши доводи учасників процесу, пояснення свідків, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 29.06.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Валківського районного управління юстиції у Харківській області та після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_1 присвоєно прізвище «Лоскот», що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії І-ВЛ № 209369 (а.с. 6).

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 18.07.2017 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрований 29.06.2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Валківського районного управління юстиції у Харківській області, розірваний. Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 змінено прізвище на дошлюбне «Ладна» (а.с. 98).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ № 461786, автомобіль MERCEDES-BENZ VITO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 29.11.2014 року за ОСОБА_2 (а.с. 45).

Також, сторони у судовому засіданні визнали, що за час шлюбу подружжям придбано автомобіль MERCEDES-BENZ VITO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та зареєстровано його за відповідачем.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 26356, складеної 04.04.2018 року судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_6 ОСОБА_7, ринкова вартість автомобіля MERCEDES-BENZ VITO, реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент проведення експертизи, складає 234719,76 грн. (а.с. 150-153).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 2 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Разом з цим, відповідач не погодився з тим, що даний автомобіль був придбаний виключно за спільні кошти подружжя, та зазначив, що більша частина коштів за які був придбаний автомобіль були коштами третьої особи, які він взяв у борг, і які до теперішнього часу ним не повернуті.

Відповідно до наданої копії розписки від 24.11.2014 року, ОСОБА_2, з метою придбання автомобіля, отримав у борг від ОСОБА_4 105000,00 грн. (що еквівалентно 7000,00 доларів США) та зобовязався їх повернути у строк до 01.11.2018 року. Свідками при складанні даної розписки були ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с. 55).

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що у листопаді 2014 року він був присутнім під час передачі ОСОБА_4 у борг ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 7000 доларів США для подальшого придбання автомобіля, яким на теперішній час володіє відповідач, про що була складена розписка. Також зазначив, що придбання даного автомобілю не було умовою для подальшої роботи відповідача на підприємстві.

Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При цьому, відповідачем не надано належних доказів того, що кошти, отримані ним за розпискою, дійсно були використані для купівлі спірного автомобіля, що в свою чергу спростовує доводи відповідача про необхідність відійти від рівності часток сторін при вирішенні питання про поділ майна подружжя з урахуванням позики 105000,00 грн., яку отримував відповідач на купівлю автомобіля.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_10 пояснив, що він є товаришем сторін по справі. На початку листопада 2014 року він взяв у користування у відповідача автомобіль MERCEDES-BENZ VITO, 2000 року випуску, який, при користуванні, пошкодив. Після чого, він придбав у відповідача зазначений автомобіль за 7200 доларів США, однак до теперішнього часу автомобіль не переоформив на себе.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_11 пояснила, що вона є матірю позивача. Зазначила, що у жовтні вона отримала спадщину та подарувала позивачу 15000 грн. На той час у сімї її доньки був пошкоджений автомобіль та отримані у подарунок від неї кошти донькою були витрачені для придбання в сімю нового автомобіля.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що автомобіль MERCEDES-BENZ VITO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, придбаний сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі, в інтересах сімї та відповідно належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності.

Позивач просить стягнути з відповідача половину вартості автомобіля, як компенсацію її частки у праві спільної сумісної власності.

У відповідності до приписів ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна,що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Таким чином, оскільки позивач, предявивши вказаний позов, фактично погодилась на присудження судом сплати грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, однак відповідач відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду не вніс, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та визначає ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки MERCEDES-BENZ VITO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та покладає на відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 586, 79 грн., та судові витрати повязані з проведенням експертизи у розмірі 1430, 00 грн., а всього 2016,79 грн.

При цьому, суд зазначає, що сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 210,91 грн., яка підлягає поверненню позивачу у звязку із зменшенням розміру позовних вимог, може бути повернута їй за клопотанням у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 141, 247, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки MERCEDES-BENZ VITO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 586 (пятсот вісімдесят шість) грн. 79 коп. та повязані з проведенням експертизи у розмірі 1430 (одна тисяча чотириста тридцять) грн. 00 коп., а всього 2016 (дві тисячі шістнадцять) грн. 79 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Валківський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: 63021, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2.

Відповідач ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання: 63043, Харківська область, Валківський район, с. Заміське, вул. Центральна, 80; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3.

Повне рішення суду складено 22.06.2018 року.

Суддя А.О. Логвінов