Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 755/19269/15-ц

провадження № 61-1845св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів:Олійник А. С., Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

боржник - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року у складі судді Ластовки Н. Д. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Волошиної В. М., Котули Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 01 вересня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 15 028 900,52 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» третейський збір у сумі 25 500,00 грн.

У жовтні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало до суду першої інстанції заяву про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Ухвала мотивована тим, що справа, в якій ухвалено рішення Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, не підвідомча третейському суду відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди».

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, визнав їх законними та обґрунтованими, постановленими з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У грудні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові ухвали, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про видачу виконавчого листа, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані ухвали є необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються наявними у справі доказами, яким суди не надали належної правової оцінки, а саме: банк звертав увагу судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності у третейського суду компетенції для розгляду справи № 922/15 та помилкового тлумачення судом першої інстанції вимог пункту 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди». Зазначав, що фактично суди першої та апеляційної інстанцій в ухвалах, що оскаржуються, застосували норму про виключення із компетенції третейського суду спорів щодо захисту прав споживачів як норму, якою з компетенції третейського суду виключені спори за участю споживачів незалежно від того, розглядав третейський суд якісь вимоги споживачів чи ні, застосувавши при цьому правову позицію Верховного Суду України, викладену в постановах від 20 травня 2015 року № 6-64цс15 та від 02 вересня 2015 року № 6-856цс15. Однак правовідносини у справі, яка була предметом розгляду у Верховному Суді України, і правовідносини у цій справі не є тотожними, а тому посилання на вказані постанови у справі про видачу виконавчого листа є безпідставними.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 грудня 2015 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 05 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду вказану цивільну справу.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові ухвали - без змін з огляду на таке.

Судом встановлено, що 03 грудня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 10-29/4758, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на придбання нерухомого майна, а саме: п'ятикімнатної квартири, загальною площею 129,10 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 1.2 договору).

01 вересня 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків ухвалено рішення, яким задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Присуджено стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 15 028 900,52 грн заборгованості за кредитним договором та витрати зі сплати третейського збору у розмір 25 500,00 грн.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди»третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом від 03 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав позову та незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи, що на підставі кредитного договору було надано кредит на споживчі цілі, отже, спір про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за указаним кредитним договором відповідно до закону не був підвідомчий третейському суду.

За таких обставин та з урахуванням положень статті 389-10 ЦПК України 2004 року та статті 56 Закону України «Про третейські суди» правильним є висновок судів попередніх інстанцій, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що відсутні підстави для задоволення заяви про видачу виконавчого листа на виконання рішення третейського суду.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що відносини, які виникли між сторонами, пов'язані з виконанням зобов'язань за кредитним договором, тобто у даному спорі позов до третейського суду подано не фізичною особою - споживачем щодо захисту прав, а банком, який звернувся з позовом про притягнення боржника до відповідальності за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, суд вважає безпідставним, оскільки ОСОБА_6 є споживачем послуг банку, в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» цей спір не може бути предметом третейського розгляду, оскільки не підвідомчий третейському суду, що в свою чергу і є підставою для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Доводи касаційної скарги ґрунтуються на іншому тлумаченні норм права, з якими суд касаційної інстанції не погоджується з підстав, наведених вище.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального та процесуального права, тому суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані ухвали - залишенню без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: А. С. Олійник

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик