Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 127/16101/17

провадження № 61-16788св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу

ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження та касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Зайцева А. Ю., Панасюка О. С., Шемети Т. М. від 08 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми позики, процентів за користування позикою, трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

Позовна заява мотивована тим, що 26 вересня 2011 року він надав відповідачу у позику 12 500 євро зі строком повернення до травня 2012 року; 25 квітня 2012 року - 131 000 грн зі строком повернення до 25 вересня 2012 року; 18 грудня 2013 року - 12 500 євро зі строком повернення до 18 червня 2014 року. Оскільки після закінчення строку виконання зобов'язання відповідач борг не повернула, позивач просив суд стягнути з останньої суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат за договором позики від 26 вересня 2011 року -1 333 665,58 грн; за договором позики від 25 квітня 2012 року - 622 078,33 грн; за договором позики від 18 грудня 2013 року - 707 718,22 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заявнику було відстрочено сплату судового збору в розмірі 8 000 грн на один місяць до 25 листопада 2017 року, проте в установлений строк заявник судовий збір не сплатив, указаних в ухвалі недоліків позовної заяви не усунув, тому його позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України.

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У березні 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить зазначену постанову апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що суд першої інстанції надав позивачу можливість реалізувати своє право на судовий захист, відстрочивши йому строк для сплати судового збору. Проте, позивач свого права не реалізував, судовий збір в установлений в ухвалі строк не сплатив. Також заявник зазначала, що судом апеляційної інстанції не було повідомлено її про час, дату і місце проведення судового засідання у суді апеляційної інстанції, що позбавило її права на участь у судовому процесі та надання заперечень проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1

20 червня 2018 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження в указаній справі, оскільки заявник вважає, що постанова апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року відповідно до статті 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження не підлягає задоволенню з таких підстав.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Оскільки оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, яка згідно з пунктом 16 частини першої статті 353 ЦПК України підлягає апеляційному оскарженню, то відповідно до статті 389 ЦПК України, яка регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, підлягає касаційному оскарженню.

Тому клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження не підлягає задоволенню.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Частиною четвертою статті 411 ЦПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Так, право оскарження окремо від рішення суду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо залишення позову (заяви) без розгляду передбачено пунктом 16 частини першої статті 353 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, розгляд указаної справи у суді апеляційної інстанції в силу вимог частини третьої статті 368 ЦПК України мав здійснюватися в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Згідно із частиною першою статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Проте, із матеріалів справи вбачається, що справа в суді апеляційної інстанції 08 лютого 2018 року була розглянута за відсутності відповідача ОСОБА_2, яка не була належним чином повідомлена про час і місце слухання справи відповідно до статтей 128-130 ЦПК України.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).

У касаційній скарзі відповідач указував на неналежне повідомлення її про розгляд справи, що позбавило її права на участь у судовому засіданні та можливості надання заперечень проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1

За таких обставин доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення про розгляд справи в апеляційній інстанції є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не дотримався вимог щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи і неповідомлення її про час та місце розгляду справи порушує вимоги статті 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

За таких обставин, ураховуючи вимоги пункту 5 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України та доводи касаційної скарги ОСОБА_2 щодо неналежного повідомлення про час та дату проведення судового засідання в апеляційному суді, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для обов'язкового скасування постанови апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 389, 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване судове рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило