25.06.2018 Справа № 756/3447/18
Справа № 756/3447/18
Провадження № 2/756/3410/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Пересунька Я.В.,

при секретарі - Субіну М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Оболонський районний відділ ДМС України в м. Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, просить визнати свого брата ОСОБА_6 (після зміни прізвища - ОСОБА_2) таким, що втратив право користування однокімнатною квартирою АДРЕСА_2 а також зобов'язати Оболонський районний відділ ДМС України в м. Києві зняти його з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі ордеру № НОМЕР_2 від 26 лютого 1981 року вона зареєстрована у вказаній квартирі, а після смерті батька з ІНФОРМАЦІЯ_11 року є її наймачем.

Крім позивача у квартирі зареєстровані також її брат - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зять - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто разом 5 осіб.

Відповідач ОСОБА_2 втратив користування квартирою, оскільки понад три роки, починаючи з 2014 року, за місцем реєстрації не проживає, комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні квартири не бере, його особистих речей та спального місця в квартирі немає.

Перешкод ОСОБА_2 у користуванні квартирою ані вона, ні її родичі ніколи не чинили, оскільки він добровільно визначив собі інше місце проживання та не звертався до обслуговуючої організації із заявою щодо тимчасової відсутності за місцем реєстрації.

Відзивів на позов ОСОБА_2 до суду не подавав.

У судовому засіданні представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 позов підтримав. Додатково пояснив, що відповідач дійсно втратив право користування жилим приміщенням квартири, оскільки в середині 2014 року добровільно виїхав із квартири і не користується нею до цих пір. Факт відсутності відповідача у квартирі тривалий час можуть підтвердити дочки та зять позивача, а також сусіди. Крім того, позивачем надано листи дільничого про те, що відповідач не проживав у квартирі. Відповідач також не несе жодних витрат на оплату житлово-комунальних послуг, які сплачує позивач.

ОСОБА_1 в судовому засіданні додатково пояснила, що на теперішній час квартира є державною власністю і її отримали батьки на сімю в складі 4 осіб. За життя батьків питання приватизації квартири вирішити не вдалось через накопичення великої суми боргу за житлово-комунальні послуги, оскільки батьки вели антисоціальний спосіб життя, зловживали алкоголем. Відповідач у 2014 році виїхав з квартири і з того часу проживає у своєї теперішньої дружини. Ще за життя матері вона пропонувала відповідачу проживати в квартирі, але він від цього відмовлявся, оскільки за таких обставин треба було постійно доглядати за матір'ю. Декілька разів позивач пропонувала відповідачу разом зробити ремонт у квартирі та погасити заборгованість за житлово-комунальні послуги, але він від цього відмовлявся та казав, що йому цього не потрібно. Через деякий час позивач уклала договір з ЖЕКом на реструктуризацію заборгованості, почала погашати борг та силами дочки й зятя робити ремонт. На теперішній час у квартирі проживає вагітна дочка та її чоловік. Не зважаючи на зроблений ремонт, замок у дверях ніхто не змінював і ключ від квартири у відповідача завжди був. Єдине, що сусідка нещодавно встановила двері в їх спільному тамбурі і ОСОБА_2 міг потрапити в спірну квартиру, подзвонивши в двері до сусідки. Між сторонами були розмови щодо приватизації квартири, але коли за її кошт було виготовлено новий техпаспорт на квартиру, то брат зажадав собі 1/2 частину квартири, на що вона відповіла відмовою. Тоді він сказав, що дочекається народження своєї дитини, зареєструє дитину в цій квартирі і при приватизації зможе претендувати на більшу частку. Але це несправедливо, бо її дочка ОСОБА_9, яка фактично проживає в квартирі зі своїм чоловіком після зробленого в квартирі ремонту та яка має право на приватизацію, також вагітна і може зареєструвати свою новонароджену дитину в цій квартирі. Позивач завжди сплачувала за житлово-комунальні послуги, і тільки коли відповідач дізнався про її намір звернутись до суду з цим позовом - то сплатив на рахунок ЖЕКу частину боргу. Вважає, що визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, буде справедливим щодо брата.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Додатково пояснив, що спірну однокімнатну квартиру від держави отримав їх батько. В якийсь період у квартирі жило 8 осіб, двоє з яких (батьки) постійно пили й дебоширили. На думку відповідача, він не втратив право користування квартирою та проживав у ній, що підтверджується матеріалами перевірки його проживання в квартирі державною пенітенціарною службою. Крім того, в жовтні 2017 року він погасив частину боргу в розмірі 3 500 грн за житлово-комунальні послуги на рахунок ЖЕКу, а також сплатив 4 000 грн на банківську картку зятю позивача ОСОБА_5 Із часу смерті матері він неодноразово піднімав питання приватизації і поділу квартири та пропонував позивачу різні варіанти, серед яких був варіант і з виплатою йому компенсації протягом декількох років у розмірі 7 000 доларів США, але через деякий час відповідач повідомила його, що подасть позов про визнання таким, що втратив право користування квартирою. Весною 2016 року він дійсно переїхав проживати у квартиру до своєї дружини, проте в спірній квартирі залишились його речі (зокрема диван). Крім того, йому чинять перешкоди у користуванні квартирою, оскільки вставивши ключ у дверний замок, він не зміг туди потрапити (що бачив свідок). Позивач також більше 7 років у цій квартирі не проживала і переїхала туди тільки під час розгляду цієї справи, з метою створити видимість проживання. Не вважає справедливим позбавляти його права користування спірною квартирою, а відтак і права на приватизацію, оскільки ця квартира все ж таки є спадщиною після батьків, хоча й належить зараз державі.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що її дядько не проживає у квартирі приблизно три роки. Вона та її чоловік у квартирі проживають приблизно 2 роки. Проживати у квартирі всім разом можливості немає, оскільки квартира однокімнатна. Третій особі відомо, що дядько з'їхав із квартири ще коли була жива бабуся. На її думку, це сталось тому, що треба було сплачувати за житлово-комунальні послуги та робити в квартирі ремонт. Третя особа з чоловіком в'їхали до квартири ще коли бабуся була жива. Перешкод дядьку у користуванні квартирою ніхто не чинить. Дійсно, сусідка встановила двері в спільному тамбурі, але ключ від самої квартири в нього є, він може подзвонити в двері до сусідки, зайти в тамбур і потрапити до квартири. Не вважає справедливим ділити квартиру лише між матір'ю та дядьком, оскільки приватизація має відбуватись на всіх зареєстрованих осіб.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що дядько ближче до 2015 року виїхав з квартири, бо не хотів жити з бабою. Зимою чи весною 2018 року, коли ОСОБА_4 була в квартирі, то закрила двері на ключ зсередини. У той самий день дядько потрапив у тамбур, підійшов до дверей квартири, вставив свій ключ, не зміг його провернути і зараз пов'язує це з тим, що йому чинять перешкоди в користуванні квартирою. Після цього випадку в той же день вона йому зателефонувала, але він сказав, що не має бажання заходити до квартири та почав дорікати за цей судовий позов.

Третя особа ОСОБА_5 пояснив, що проживає разом з дружиною в квартирі майже 2 роки і за весь цей час відповідач у квартирі точно не проживав. Своїми силами та з допомогою сестри й матері дружини вони потроху зробили ремонт та почали виплачувати борги за житлово-комунальні послуги. Дійсно був випадок, що відповідач переслав на його картковий рахунок 4 000 грн, але як пояснила теща, це борг відповідача не за житлово-комунальні послуги, а за золотий ланцюжок, який він колись викрав.

Третя особа Оболонський районний відділ ДМС України в м. Києві свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши вступне слово позивача, її представника, відповідача та третіх осіб, показання свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Частиною першою ст. 71 ЖК Української РСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Із системного аналізу положень ст. ст.71, 72 ЖК Української РСР можна зробити висновок про те, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність такої особи понад встановлені строки без поважних причин, що узгоджується із роз'ясненнями викладеними у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України".

Судом установлено, що 26 лютого 1981 року ОСОБА_10 на сімю з трьох осіб (він, дружина та дочка) видано ордер НОМЕР_1 на право зайняття квартири АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Розпорядженням № 17 Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації від ІНФОРМАЦІЯ_11 року визнано ОСОБА_1 наймачем однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12).

На теперішній час у квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, її брат ОСОБА_2 (з 1 липня 1988 року), дочка ОСОБА_3, зять ОСОБА_5 (з березня 2017 року), дочка ОСОБА_4 Цього факту сторони не заперечували.

Відповідно до результатів перевірки проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 за час звільнення його з випробуванням від відбування покарання, призначеного вироком суду (особова справа № 114/2014 Оболонського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції м. Києва, а також справа № 756/4743/17 за поданням органу пробації про звільнення ОСОБА_6 після закінчення іспитового строку), за період із жовтня 2014 року по березень 2017 рік його проживання у квартирі АДРЕСА_1 перевірялось дільничими інспекторами поліції, а також відбирались пояснення в його матері (яка пояснювала, що син проживає з нею, але відсутній на місці у зв'язку з роботою) та сусідів (за адресою не проживає, почав знімати іншу квартиру та проживає в дівчини) (а.с. 61-94, 131-138).

Свідок ОСОБА_11 (ІНФОРМАЦІЯ_5), яка з 1991 року проживає у АДРЕСА_3 суду пояснила, що проживає в будинку досить довгий час. Позивач та відповідач - це її сусіди, які певний час проживали в квартирі АДРЕСА_1 разом із батьками-алкоголіками. Після смерті батька мати сторін проживала у квартирі з бомбами. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квартирі з тих пір постійно не проживали, але із скаргами на батьків свідок постійно зверталась до ОСОБА_1 ОСОБА_2 востаннє бачила у 2014 чи 2015 році, оскільки його тоді розшукувала міліція з метою перевірки проживання в квартирі. Наскільки свідку відомо з власних спостережень, відповідач постійно в квартирі не проживав, проте впевнено цього сказати не може. ОСОБА_1 також у квартирі постійно не проживала. Приблизно в березні 2018 року у двері до свідка подзвонив ОСОБА_2 і сказав, що його не пускають до квартири. Свідок пояснила, що це вона встановила тамбурні двері і дала ОСОБА_2 ключ від них. Після цього він зайшов, вставив свій ключ у дверний замок квартири АДРЕСА_1, але ключ не провертався і ОСОБА_2 пішов. Проте через деякий час із квартири АДРЕСА_1 вийшла дочка позивача, і очевидно, що ОСОБА_2 не зміг відкрити вхідні двері, бо вони були замкнені зсередини. Зі слів ОСОБА_1 свідку відомо, що житлово-комунальні послуги оплачує тільки вона.

Свідок ОСОБА_12 (ІНФОРМАЦІЯ_7), яка проживає у квартирі АДРЕСА_4 суду пояснила, що знає позивача та відповідача як сусідів по будинку. Вона живе на іншому поверсі будинку, тому не може бачити всіх обставин проживання сторін у квартирі АДРЕСА_1. За спостереженнями свідка, відповідача вона в будинку давно не бачила, проте могло бути й таке, що вона просто не бачила, коли він приходить до квартири. Зараз у квартирі проживає дочка ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_13 (ІНФОРМАЦІЯ_9), який є товаришем відповідача, в судовому засідання пояснив, що ОСОБА_2 спочатку проживав у квартирі з батьками. Проте вони вели не зовсім правильний спосіб життя, тому коли відповідач виріс, то якийсь час проживав на зйомних квартирах, потім повертався до батьків (точних дат не пам'ятає). Зараз у квартирі проживає ОСОБА_3. У 2015-2016 роках ОСОБА_2 проживав у квартирі разом з матір'ю та її співмешканцем. Коли ОСОБА_2 був умовно засудженим, то його проживання в квартирі постійно перевіряли. Свідок бачив, що ОСОБА_2 бере участь в утриманні квартири, оскільки погасив частину боргу за житлово-комунальні послуги в розмірі 3 000 грн. Свідок був присутнім, коли ОСОБА_2 намагався потрапити до квартири у 2018 році, проте до квартири вони не заходили; свідок не бачив, чи відкривав відповідач двері своїм ключем.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 (ІНФОРМАЦІЯ_10), яка є дружиною відповідача, суду пояснила, що з часу її знайомства з відповідачем з 2006 року - він проживав у квартирі по вул. Прирічній. Він пропонував їй переїхати туди проживати, але у зв'язку з великою кількістю зареєстрованих там осіб, частими непорозуміннями та стресами - вона від цього відмовилась. В період вагітності цього також не можна було зробити, оскільки це були б постійні стреси для дитини. Коли чоловіку сказали про необхідність погасити частину боргу за житлово-комунальні послуги для приватизації квартири - він це зробив й перерахував кошти на рахунок ЖЕКу, а також зятю позивача. З березні 2016 року він постійно проживав у її квартирі, час від часу з'являвся на квартирі по вул. Прирічній, але там не ночував. У травні 2017 року вони одружились і він почав там з'являтись рідше, а в період вагітності завжди ночував з нею на її квартирі. В день смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_12 року ОСОБА_2 цілу ніч пробув там на квартирі, брав участь в організації похорону матері.

Оцінюючи показання свідків, суд звертає увагу на те, що жоден з них не може точно підтвердити чи спростувати факт проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 та назвати конкретні дати. Водночас із показань свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 можна дійти висновку, що за життя батьків ОСОБА_2 проживав у квартирі і час від часу його бачили в будинку.

Із показань цих самих свідків випливає, що батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вели антисоціальний спосіб життя, і проживання з ними в однокімнатній квартирі дорослих дітей різної статі було нестерпним, тому ані дочка, ні син постійно з ними не проживали, але й не втрачали зв'язок із квартирою.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_12 року матері сторін, у квартирі постійно проживають дочка позивача - ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_5 Цього факту сторони не заперечували.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувала тієї обставини, що при переоформленні на себе особового рахунку на квартиру в січні 2017 року, вона отримувала письмову згоду на це у брата ОСОБА_2 Таку ж саму письмову згоду брата ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 отримувала при реєстрації місця проживання свого зятя ОСОБА_5 у спірній квартирі в березні 2017 року. Крім того, у квартирі зберігаються особисті речі ОСОБА_2 - диван та декілька книжок. Ці обставини визнаються сторонами та не підлягають доведенню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до наданих ОСОБА_1 квитанцій про оплату за житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 за 2016-2018 роки, вона несе витрати на утримання квартири (а.с. 110-116).

Водночас ще до звернення позивачем до суду з цим позовом, а саме 12 листопада 2017 року, ОСОБА_2 перерахував на рахунок ЖЕКу 3 500 грн у рахунок оплати боргу за житлово-комунальні послуги по вказаній квартирі (а.с. 58).

Таким чином, витрати на утримання квартири несли як позивач, так і відповідач.

Судом, із урахуванням показань свідка ОСОБА_11, не здобуто доказів про те, що відповідачу чинили перешкоди в користуванні квартирою. Проте оцінка наданих сторонами доказів в їх сукупності дає підстави для висновку, що ОСОБА_2 не втрачав зв'язок із квартирою АДРЕСА_2 оскільки час від часу в ній з'являвся, надавав згоду на реєстрацію проживання інших осіб у квартирі, а також згоду на переоформлення особового рахунку, а в квартирі зберігаються його особисті речі.

За таких обставин підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цією квартирою - відсутні.

Керуючись ст. ст. 81, 83, 89, 263-266 ЦПК України, ст. ст. 71,72 ЖК Української РСР -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Оболонський районний відділ ДМС України в м. Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 29 червня 2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо його не буде скасовано.

Суддя: Я.В. Пересунько