Справа № 215/2325/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року Тернівський районний суд міста ОСОБА_1

у складі головуючого, судді - Квятковського Я.А.

за участю секретаря - Пономаренко М.В.

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в інтересах яких діє ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривому Розі ради, та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна набутого під час спільного проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу обєктом спільної сумісної власності та визнання права власності на частину квартири, набутої під час спільного проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИВ :

23.05.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5, малолітніх ОСОБА_6, та ОСОБА_7, в інтересах яких діє ОСОБА_5, про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою №12 в будинку №9 по вул. Черкасова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. За проханням відповідачки ОСОБА_8 зареєстрував її з дітьми у спірній квартирі. У 2014 році відповідачка, придбавши собі житло, разом з дітьми виїхала з квартири позивача, але самостійно знятися з реєстрації не бажає та по сьогоднішній день у квартирі не проживає, комунальні платежі, які нараховуються не сплачує, тим самим перешкоджає позивачу у здійсненні його прав. В звязку із даними обставинами позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 30.05.2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

15.06.2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу з червня 2012 по січень 2014 року, про визнання майна, набутого під час спільного проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу , об»єктом спільної сумісної власності, про визнання права власності на ? частину квартири, набутої під час спільного проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

В обґрунтування позову зазначає, що з 22.10.2007 року по 11.01.2010 року сторони перебували у шлюбі. 22.08.2009 року позивач народила доньку ОСОБА_6, батьком якої не є відповідач. В червні 2012 року сторони почали мешкати разом однією сім»єю, вели спільне господарство без реєстрації шлюбу. У березні 2013 року, після народження дитини , відповідач придбав квартиру у АДРЕСА_2 для неї і її дітей, де вони почала спільно проживати. 21.06.2013 року відповідач зареєстрував ОСОБА_5 та її дітей у квартиру АДРЕСА_3. Наприкінці 2013 року відносини між сторонами погіршилися і позивачка була вимушена у січні 2014 року покинути спірну квартиру разом з дітьми. На підставі викладеного позивач просить встановити факт проживання однією сімєю та визнати за нею право на ? частину квартири №12 будинку №9 в м.Кривому Розі. Крім того просить стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 15.07.2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про встановлення факту, визнання майна обєктом спільної сумісної власності, визнання права власності на частину квартири та призначено справу до судового розгляду по суті.

25.10.2017 ОСОБА_2 подано до суду письмові заперечення на позовну заяву ОСОБА_5, згідно яких він посилається на те, що до січня 2011 року перебував в шлюбі з ОСОБА_5 Однак фактичні шлюбні відносини вони припинили з листопада 2008 року, і ОСОБА_5 проживала окремо від нього у с.Новоіванівка Полтавської області. У червні 2011 року він з Рівненської області прибув до м.Кривого Рогу у звязку з запрошенням на роботу будівельником, після чого у вересні 2011 року познайомився з ОСОБА_9, з якою почав спільно проживати у цивільному шлюбі у м.Кривий Ріг, вул.Черкасова,6/47. пізніше з квітня 2012 по грудень 2013 року він проживав і працював у м.Бориспіль з метою накопичення коштів для придбання житла. 17.04.2013 він придбав квартиру у м.Кривий Ріг, вул.Черкасова, 9/12 з метою утворення сімї з ОСОБА_9 ОСОБА_5 у 2013 році проживала окремо від нього у м.Кривому Розі по вул.Мусорського з іншим чоловіком, від якого у неї народилась друга дитина . У звязку з добрими відносинами після розірвання шлюбу, відсутністю житла в ОСОБА_5, необхідністю отримання соціальної допомоги на дітей, він надав дозвіл ОСОБА_5 на її реєстрацію в належній йому квартирі. Однак в січні 2014 року ОСОБА_5 добровільно виїхала з його квартири, забравши всі свої речі, оскільки придбала собі житло. Тому враховуючи відсутність будь яких відносин з ОСОБА_5 починаючи з 2008 року просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5

Ухвалою суду від 17.01.2017 року розгляд вище зазначених справ обєднано в одне провадження.

16.08.2017 року цивільна справа надійшла від канцелярії суду після повторного автоматичного розподілу у звязку із припиненням повноважень судді Мельник Ю.П.

Ухвалою судді Квятковського Я.А. від 22.08.2017 року справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд по суті.

Ухвалою суду від 25.09.2018 року застосовано привід свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до суду, яка залишилась без виконання.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 зявився, просив позов - задовольнити, а в задоволенні позову відповідача відмовити в повному обсязі, посилаючись на обставини, наведені заперечення від 25.10.2017 року.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні просив задовольнити позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, в задовленні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_8 відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просив в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 відмовити, оскільки сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, квартира є обєктом спільної сумісної власності. Позов ОСОБА_5 просила задовольнити повністю.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Виконкому Тернівської районної у м.Кривому Розі ради в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та ухвалення рішення на розсуд суду.

Заслухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи суд дійшов до таких висновків.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі (ч.ч.3,4 ст.3 ЦПК України).

Згідно до положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. ст.12,81 ЦПК України).

Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками справи, у тому числі і в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 14.04.2013, на праві приватної власності ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_4, а.с. 7.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, а.с. 5, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано 11.01.2010 року.

Згідно довідки від 12.05.2016 року, крім ОСОБА_2 у квартирі зареєстровані колишня дружина позивача - ОСОБА_5, малолітні діти ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а.с. 8.

Згідно акту від 12.05.2016 року відповідачі у квартирі не проживають з січня 2014 року, а.с. 9. Вказані обставини також підтвердили свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

Вищевказані докази судом визнаються належними, допустими і достовірними, тому беруться до уваги.

Оцінка суду.

Згідно ст.405 ч.2 ЦК України - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Таким чином сукупністю досліджених доказів судом встановлено, що відповідачі не проживають в квартирі понад один рік без поважних причин, та як члени сім'ї власника житла можуть бути позбавлені права користування житлом, з метою захисту права власності позивача на житло, а тому позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

При цьому враховуючи наявність у ОСОБА_5 житлового приміщення, а.с.87, суд вважає, що права дітей на житло не порушуються.

Щодо позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 суд дійшов до таких висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до положень частин 1,2 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов"язків подружжя.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

З наведеного положення випливає центральна ознака подружніх відносин: спільне проживання, наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання.

Згідно із ст. 74 Сімейного Кодексу, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст. 74 Сімейного Кодексу України, слід виходити, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними складалися усталені відносини, притаманні подружжю.

Крім того, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 Сімейного Кодексі України, суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1,4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 придбано нерухоме майно після розірвання шлюбу в 2010 році з ОСОБА_5

З 2008 року сторони припинили спільне проживання і проживали окремо, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, копією рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 08.09.2015 по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів , а.с.31. Крім того з показань свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17 відомо, що протягом 2012-2013 років ОСОБА_2 проживав у м.Бориспіль, що також підтверджується копією нотаріально посвідченої заяви свідка ОСОБА_18 від 10.08.2016 (а.с.29 т.2), копією трудового договру між ОСОБА_19 та ОСОБА_2 від 10.05.2012 (а.с.32 т.2).

Вищевказані докази судом визнаються належними, допустими і достовірними, тому беруться до уваги.

Отже, відносини, які склалися між позивачем та відповідачем після розірвання шлюбу не можуть розцінюватись як сімейні в розумінні положень ст. 3 СК України, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності обставин, які б засвідчували реальність сімейних відносин, які склалися між останніми, а саме, наявність спільного проживання, спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, в зв"язку з чим суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог про встановлення факту проживання сторін однією сімєю і відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_13 про спільне проживання сторін до 2014 року, оскільки вони є суперечливими і неконкретними, спростовуються показаннями інших свідків по справі.

Посилання позивача ОСОБА_5 на акт від 20.05.2016, складений Новоіванівською сільською радою Хорольського району Полтавської області, суд оцінює критично і до уваги не бере, оскільки він іншими доказами не підтверджується, підписи посадових осіб ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, які його підписали, гербовою печаткою сільської ради не скріплені, для допиту в суді в якості свідків ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 в судове засідання не зявились.

Інформація КЗ "Криворізька міська лікарня №7" від 30.11.2016 (а.с.36 т.2), на думку суду, підтверджує лише факт медичного огляду ОСОБА_2 в Хорольській ЦРЛ, а не факт спільного проживання сторін по справі.

У звязку з викладеним, суд зазначає, що відмова позивачу у встановленні факту проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу за вказаний нею період, відповідно до положень ЦПК України є підставою для відмови позивачу в задоволенніпозову про визнання за нею права власності на 1/2 частку майна, набутого за цей час та його реальний поділ, оскільки її право на зазначене майно витікає із встановленнявказаного вище факту.

На підставі ст.ст. 15, 391, 405 ч. 2 ЦК України, ст.ст.3,21,36,63-74 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 19, 43, 49, 81, 259, 263-265, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2, до ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: м. Кривий Ріг Черкасова, 9/12, та малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в інтересах яких діє ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право на користування житловим примішенням, а саме квартирою №12 будинку №9 по вул..Черкасова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна набутого під час спільного проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу обєктом спільної сумісної власності та визнання права власності на частину квартири, набутої під час спільного проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Тернівський районний суд міста ОСОБА_1 до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 03.12.2018.

СУДДЯ: