№ 243/8365/17
Справа № 2/243/163/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючий суддя Пронін С.Г.

за участю секретаря Маслової К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов`янська справа за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з вказаним позовом про відшкодування збитків, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 24.03.2016 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.415 КК України, за порушення правил водіння транспортної машини, що спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_2 . Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином, стягнуто у розмірі 138208,20 гривень. Вважає, що зазначений суд зробив невірний правовий висновок, що військова частина НОМЕР_1 є належним відповідачем по даній справі і несе відповідальність за наслідки ДТП, яка спричинена рядовим ОСОБА_1 при керуванні автомобіля «УРАЛ» номерний знак НОМЕР_2 , який перебуває на балансі військової частини. Тому просить суд стягнути з відповідача на користь військової частини НОМЕР_1 в рахунок відшкодування збитків грошові кошти у розмірі 138208,20 гривень.

Представник позивача військової частини НОМЕР_1 , в судове засідання не з`явився, відповідачем до суду направлено клопотання, з проханням розглянути справу без участі їх представника, вказали, що позовні вимоги підтримують та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник адвокат Овчаренко О.О., в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, проте надали суду заяви з проханням розглянути справу у їх відсутність, та відзив на позов в якому вказали, що позивні вимоги не визнають та заперечують проти їх задоволення, вважають, що вимоги позивача є безпідставними та незаконними, оскільки у вироку Новоайдарського районного суду Луганської області від 24 березня 2016 року, яким ОСОБА_1 визнано винним, взагалі відсутні будь-які відомості про пошкодження автомобіля «Volkswagen» державний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 , про проведення в рамках розслідування кримінального провадження або судового розгляду справи будь-які експертизи, які підтверджують факт провини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, а основне про наявність пошкодженого автомобіля та про вартість відновлюваних робіт. Вказують на те, що ОСОБА_1 не був закріплений в якості водія за автомобілем «УРАЛ» державний номер НОМЕР_2 , який став причиною ДТП, а він лише виконував наказ командування пергнати вказаний автомобіль до місця постійної дислокації. Так, відповідно до Закону України від 24.03.1999 № 551-ХІV «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України» визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, тощо, тобто підстав для невиконання наказу командира у ОСОБА_1 не було. Звертають увагу на висновок експерта № 212/15 від 21 липня 2015 року, в якому експерт зазначив, що на момент експертного огляду робоча гальмова система автомобілю «УРАЛ» державний номер НОМЕР_2 знаходилися в технічно несправному та непрацездатному стані, несправності робочої гальмової

системи у вигляді підвищеного зносу та руйнування гумових манжетів поршнів головних гальмових циліндрів мають експлуатаційний характер і виникли до ДТП. Розділом 5 Положення «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого постановою Верховної ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР визначено, що матеріальна відповідальність не настає у випадках, коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили, або коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов Військової частини НОМЕР_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що:

Вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 24 березня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.415 КК України, за порушення правил водіння транспортної машини, що спричинили середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_2 . Вказаний вирок суду набув законної чинності 23 квітня 2016 року.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13 червня 2017 року з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих даним злочином, стягнуто грошові кошти у розмірі 138208,20 гривень.

Відповідно довідки начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 № 13/38 від 12 лютого 2018 року слідує, що станом на 12 лютого 2018 року рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 червня 2017 року виконане в повному обсязі, відшкодовано матеріальні збитки, завдані злочином у розмірі 138208,20 гривень на користь ОСОБА_2 .

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного:

Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 1, ч.2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 7 Положення «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого постановою Верховної ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України.

Пунктом 8 даного Положення встановлено, що залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.
Згідно п. 13 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі у разі зокрема дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину.

Виходячи з зазначеного суд не приймає доводи відповідача та його представника, стосовно того, що вимоги позивача є безпідставними та незаконними, а ОСОБА_1 лише виконував наказ командування пергнати вказаний автомобіль до місця постійної дислокації, тому він не повинен нести матеріальну відповідальність, оскільки доказів на підтвердження факту виконання відповідачем наказу командира суду не надано, та ОСОБА_1 вже визнаний винним вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.415 КК України, який набув законної чинності, а тому відповідно до чинного законодавства повинен нести матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини державі у разі дій що мають ознаки злочину, у зв`язку з чим, позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду справи і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, з яких слідує, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2073,12 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, Положенням «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого постановою Верховної ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 , код НОМЕР_5 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 в рахунок відшкодування збитків грошову суму у розмірі 138208 (сто тридцять вісім тисяч двісті вісім) гривень 20 копійок та судовий збір у розмірі 2073 (дві тисячі сімдесят три) гривень 12 копійок, а всього 140281 (сто сорок тисяч двісті вісімдесят одна) гривень 32 копійок.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 грудня 2018 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду С.Г.Пронін