справа № 756/8156/18-ц головуючий у суді І інстанції - Диба О.В.
провадження № 22-ц/824/1575/2018 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - ФінагеєвВ.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Ткаченка І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту на будинок, розташований за адресою - вулиця Садова, 66, будинок 19, (садове товариство «Трикотажник» у Дарницькому районі міста Києва), заборонивши проводити дії, пов'язані з його відчуженням, накладеного ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 вересня 2005 року про забезпечення позову у цивільній справі № 2-63/2007 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики.

Заява обґрунтована тим, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 вересня 2005 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок та земельну ділянку площею 0,0419 га, розташовані за вищезазначеною адресою. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 14 березня 2018 року вказану ухвалу в частині накладення арешту на земельну ділянку скасовано, а в задоволенні іншої частини скарги відмовлено. ОСОБА_3 зазначає, що він не був учасником процесу, однак його права порушені, так як будинок, на який накладено арешт, розташований на земельній ділянці заявника. Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд не пересвідчився чи належить вказане майно відповідачу на праві власності. Арешт на майно було накладено на будинок, який не належав стороні у справі. Жодного правовстановлюючого документу на будинок під час постановлення ухвали про арешт на будинок не існувало і не могло бути, а лише згодом протягом 2006-2013 років новий власник земельної ділянки, а саме заявник ОСОБА_3 збудував та зареєстрував за собою право власності на даний будинок.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та постановити ухвалу, якою скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що він набув право власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 2005 року. Ухвалою суду від 21 вересня 2005 року на вказану земельну ділянку і розташований на ній будинок було накладено арешт у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу. Заявник не був стороною у вказаній справі. Про існування обтяження будинку та земельної ділянки ОСОБА_3 дізнався лише 31 липня 2017 року. Судовим рішенням було лише скасовано арешт, накладений на земельну ділянку. Разом з тим, зняття арешту з земельної ділянки, на якій знаходиться будинок, не дає заявнику можливості в повній мірі користуватися та розпоряджатися ним.

В ухвалі про відкриття провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Від позивача ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою. ОСОБА_6 відчужив ОСОБА_3 лише земельну ділянку, а майно залишив за собою, оскільки воно знаходилося під заставою у ОСОБА_5 Крім того, ОСОБА_3 звертався у вересні 2018 року до суду з заявою про скасування арешту, накладеного ухвалою Оболонського районного суду міста Києва.

У відзиві на заяву про скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_5 зазначає, що на даний час існує ряд невиконаних відповідачем ОСОБА_6 судових рішень. Позивач також зазначає, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 вересня 2005 року. За таких обставин, відсутні підстави для скасування арешту.

У матеріалах справи міститься заява представника відповідача ОСОБА_6, в якій він зазначає, що відповідач підтримує заяву у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять відомостей про те, що станом на 21 вересня 2005 року будинок, на який накладено арешт, належав ОСОБА_3

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 вересня 2005 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок та земельну ділянку площею 0,0419 га, розташовані за адресою: вул. Садова, 66 ділянка 19 (садове товариство «Трикотажник» у Дарницькому районі м. Києва), заборонивши проводити дії пов'язані з його відчуженням.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 14 березня 2018 року ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21 вересня 2005 року в частині накладення арешту на земельну ділянку скасовано, а в задоволенні іншої частини скарги відмовлено (а.с.42-46).

Відповідно до змісту договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 вересня 2005 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, останній набув право власності земельну ділянку площею 0,0419 га, розташовану за адресою: вул. Садова, 66 ділянка 19 (садове товариство «Трикотажник» у Дарницькому районі м. Києва), що й слугувало підставою для скасування заходів забезпечення позову Апеляційним судом міста Києва в частині обтяження земельної ділянки (а.с.104).

Звертаючись до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_3 вказує на те, що на його земельній ділянці розташований будинок, на який накладено арешт. Будинок, на який накладено арешт, не належав стороні у справі. Жодного правовстановлюючого документу на будинок під час постановлення ухвали про арешт на будинок не існувало і не могло бути, а лише згодом протягом 2006-2013 років ОСОБА_3, будучи новим власником земельної ділянки, збудував та зареєстрував за собою право власності на нього.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 набув право власності на садовий будинок, на який накладено арешт, 26 листопада 2016 року, зареєструвавши його у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 19 листопада 2013 року (а.с.32). Тобто, на момент накладення арешту на будинок 21 вересня 2005 року заявник не був його власником, а, відтак, його права та інтереси порушені не були.

З доданих до відзиву на апеляційну скаргу матеріалів вбачається, що садовод ОСОБА_6 являвся власником споруд, насаджень та дачного будинку, збудованого в 2000 році. У 2003 році ОСОБА_6 було замовлено звіт про оцінку справедливої (ринкової) вартості об'єкту, що розташований по АДРЕСА_1. Згідно звіту за вказаною адресою знаходилися об'єкт незавершеного будівництва та земельна ділянка. На момент оцінки житлова будівля складалася з фундаменту, стін, перегородок, перекриття, даху, покрівлі, підлоги, віконних та дверних отворів, сходів та оздоблення (а.с.153-172).

Отже, садовий будинок, з якого просить зняти арешт ОСОБА_3, на момент вжиття заходів забезпечення позову був збудований та знаходився на земельній ділянці ще до набуття заявником права власності на неї на підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 2005 року.

В той же час, відповідно до ч.1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в спорах про зняття арешту з майна» №5 від 03 червня 2016 року роз'яснено судам, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 не є учасником справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу, а відтак і не має права звертатись до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову в порядку визначеному ст.. 158 ЦПК України.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав до скасування заходів забезпечення позову, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги, в частині невірної оцінки судом обставин справи, не спростовуються.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2018 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.