Дата документу 03.12.2018 Справа № 336/1431/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/1431/17 Головуючий у 1 інстанції: Жупанова І.Б.
Провадження № 22-ц/807/471/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.,

суддів: Кухаря С.В.,

Полякова О.З.,

розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на автомобіль,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на автомобіль,

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна. Позивач є матір'ю відповідача ОСОБА_4, а ОСОБА_5 її колишньою невісткою, оскільки шлюб між ними розірвано. Предметом поділу спільного майна є також автомобіль Volksvagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Проте, як вказує позивач, вказаний автомобіль придбала вона за власні кошти, але через брак часу оформленням документів доручила зайнятись своєму синові. Згідно усного договору доручення ОСОБА_4 мав укласти договір купівлі-продажу автомобіля, але зареєструвати автомобіль на її ім'я і саме її вказати в договорі купівлі-продажу в якості покупця.

Просила суд, визнати за нею право власності на автомобіль Volksvagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1, а також стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, виданого 28.04.2004 року Запорізьким МРЕВ-1, легковий автомобіль Volksvagen Golf, 2003 року випуску сірого кольору, об'єм двигуна 1400, реєстраційний номер НОМЕР_1, належить на праві власності ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі та у позові позивач ОСОБА_3 зазначає, що вона 05.11.2003 року особисто передала ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 90000 грн. на придбання автомобіля.

Разом з тим, жодних посилань на обставини, які унеможливлювали б оформлення права власності на автомобіль на саму ОСОБА_3 - вона не зазначає.

Так, позивач не заперечує, що вона була обізнана про реєстрацію права власності на автомашину не на неї, а на ОСОБА_4

Зазначаючи, що мав місце договір доручення, за яким вона усно доручила ОСОБА_4 придбати автомобіль, позивач разом тим не оспорювала укладений ним договір купівлі-продажу, не надала жодних доказів на підтвердження існування договору доручення.

Наполягаючи на допиті свідків, які підтвердили б що автомашина придбавалася не ОСОБА_4, а нею, позивач разом з тим не враховує, що поясненнями свідків не підтверджується ані право власності, ані укладення договору доручення.

Посилаючись на те, що позивач передала на придбання автомашини грошові кошти, вона разом з тим не надала жодних доказів на підтвердження підстав передання цих коштів.

За ст. 1000 ЦК за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Натомість позивач не зазначає, яким чином вона прийняла виконане за дорученням.

Стаття 1007 ЦК містить обов'язки довірителя, зокрема довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення, негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв'язку з виконанням доручення тощо.

Жодних відомостей про те, що позивачем були виконані такі обов'язки, вона не зазначає.

За ст. ст. 77, 78 ЦПК України докази мають бути належними та допустимими. Належними є, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відмовляючи у позові, суд послався на п. 5 Постанови ПВССУ № 5 від 07.02.2015 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», за яким вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Відтак суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позивачем ОСОБА_3 не надано суду жодного допустимого та належного доказу існування між нею та відповідачами будь-яких правовідношень з приводу автомобіля Volksvagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1, а її посилання на існування доручення не підтверджене письмовим доказом, тобто договором доручення.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 3 грудня 2018 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков