Провадження №22-ц/4812/4/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 листопада 2018 року м. Миколаїв

справа № 490/7945/14-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Сідей Людмили Василівни, третя особа - Миколаївська міська рада, про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном визнання недійсним та скасування рішення, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 28 жовтня 2016 року під головуванням судді Батченко О.В. у приміщенні цього суду, дата складання повного тексту не зазначена,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном.

Позивач вказував, що разом з сім'єю мешкає в квартирі АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності. Безпосередньо до будівлі, де розташована його квартира, прибудована одноповерхова будівля з квартирою № 23, яка належить ОСОБА_2 Як вказав позивач, сім'я відповідачки постійно перебудовує свою квартиру, збільшуючи житлову площу шляхом самочинного будівництва без будь-яких дозвільних документів, відводу земельної ділянки під будівництво та згоди сусідів. Прибудова до квартири № 23 споруджена на земельній ділянці загального користування. Будівництво ведеться безпосередньо на каналізаційній трубі, яка виходить з його квартири, що ускладнює, а то і робить неможливим ремонт чи заміну каналізації. Зазначав, що крім прибудови відповідач також розпочав будівництво надбудови другого поверху впритул до його квартири. При цьому, з боку надбудови, перекриваються вентиляційні труби від його газових приладів, що створює пряму небезпеку життю його членам сім'ї та іншим мешканцям будинку. Внаслідок часткової заміни конструкції даху порушено водовідвід, що може привести до руйнації даху. До того ж, оскільки надбудова здійснюється на капітальній стіні належній позивачу квартири, це загрожує її руйнацією.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив покласти на відповідача обов'язок усунути перешкоду в користуванні квартирою шляхом знесення самочинно збудованої надбудови та прибудови до квартири АДРЕСА_2 а також привести власним коштом земельну ділянку на місці самочинно збудованої прибудови та надбудови до кв. АДРЕСА_2 до попереднього стану за його рахунок на протязі одного місяця.

02 лютого 2016 року позивач доповнив позов, пред'явивши позовні вимоги також до державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Сідей Л.В. про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 травня 2015 року щодо внесення відомостей про квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 41,5 кв.м. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прийняте 22 травня 2015 року.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 02 лютого 2017 року відмовлено у прийнятті позовних вимог до державного реєстратора Реєстраційної служби ММУЮ про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до провадження в межах цивільної справи за даним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

Відповідач та її представник проти позову заперечували, посилаючись на те, що на час придбання ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2 прибудова до неї вже існувала і каналізаційна мережа була прокладена. Оскільки будинок старої забудови, нею (ОСОБА_2) здійснювалися виключно ремонтні роботи у прибудові, а відтак будь-які права позивача не порушувались. При цьому відповідач не заперечувала, що розпочала роботи з реконструкції даху квартири без отримання відповідних погоджень та дозволів, але наразі необхідний пакет документів нею зібраний та 29 січня 2015 року отримана декларація на проведення будівельних робіт. Крім цього, на її думку, позивач позбавлений права вимоги щодо знесення самочинного будівництва, оскільки в силу ч. 7 ст. 376 ЦК України таким правом наділені виключно органи державної влади або місцевого самоврядування.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 28 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом знесення за власний рахунок самочинної прибудови літ. а4, площею 7,8 кв.м. та надбудови ІІ поверху. Зобов'язано ОСОБА_2 привести власним коштом земельну ділянку під прибудовою до попереднього стану. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив рішення змінити та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь понесені судові витрати у сумі 3697 грн. 34 коп. за сукупністю витрат, та судовий збір у розмірі 243грн. 60коп., а всього - 3940 грн. 94 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22 лютого 2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

23 лютого 2017 року. апеляційну скаргу подала також відповідач ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 01 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 05 грудня 2017 року за клопотанням ОСОБА_2 по справі призначена додаткова судова будівельно-технічна експертиза. Провадження на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Миколаївської області від 02 серпня 2018 року до проведення комісійної експертизи залучено експерта-спеціаліста з питань виконання окремих робіт (послуг) пов'язаних зі створенням об'єкта архітектури.

05 листопада 2018 року на адресу Миколаївського апеляційного суду надійшло повідомлення судового експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Шапошникової Е.О. про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи та повернута цивільна справа.

На виконання Указів Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення нових апеляційних судів в апеляційних округах» та від 28 вересня 2018 року № 297/2018 «Про переведення суддів», ліквідовано апеляційний суд Миколаївської області та утворено новий Миколаївський апеляційний суд. Суддів апеляційного суду Миколаївської області переведено на роботу на посадах суддів Миколаївського апеляційного суду.

Згідно з частиною 5 статті 31 ЦПК України, у разі ліквідації суду, справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

3 жовтня 2018 року розпочав свою роботу Миколаївський апеляційний суд.

У зв'язку із ліквідацією Апеляційного суду Миколаївської області дана справа передана до новоствореного Миколаївського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 05 листопада 2018 року визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач - Коломієць В.В., судді: Данилова О.О., Шаманська Н.О.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування за реєстровим № 5-928 від 29 березня 1993 року належить квартира АДРЕСА_1.

Відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу за реєстровим № 1-572 від 20 лютого 1997 року на праві власності належить квартира АДРЕСА_2. Вказана квартира на час її придбання у власність відповідачем складалась з двох кімнат, жилою площею 21,3 кв.м., загальною площею 33,0 кв.м.

Квартири № 4 і № 23 межують між собою кімнатами 5 та 6. Межування між квартирами простягається на довжині 8,49м. При цьому квартира № 4 розташована в одноповерховому будинку літ. Б-1, а квартира № 23 - в прибудові до зазначеного будинку - літ. В.

Станом на час розгляду справи квартира № 23 складається з приміщень: двох житлових кімнат, площею 13,9 кв.м. та 8,3 кв.м., тобто житлову площу 22, 2 кв.м.; окрім житлових приміщень квартира № 23 складається з коридору, площею 7,74 кв.м., суміщеного санвузлу, площею 2,1 кв.м., кухні, площею 4,0 кв.м., гардеробної кімнати, площею 5.4 кв.м.

Матеріалами справи підтверджено, що після придбання квартири ОСОБА_2 здійснювала її перепланування, згодом без отримання відповідних погоджень та дозволів почала здійснювати самочинне будівництво надбудови другого поверху над своєю квартирою, що складається з двох приміщень, площею 32,5 кв.м. Фактично загальна площа 1-го поверху була збільшена на 8.5 кв.м. за рахунок будівництва прибудови.

Дозвільні документи на зазначене будівництво були нею отримані вже після звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом - під час розгляду цивільної справи судом першої інстанції, декларація про початок виконання будівельних робіт з надбудови другого поверху над квартирою АДРЕСА_2 без зміни геометричних розмірів існуючих фундаментів зареєстрована 29 січня 2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування його квартирою шляхом покладення на ОСОБА_2 обов'язку знести за власний рахунок самочинні прибудову літ. а4, площею 7,8 кв.м. та надбудову ІІ поверху, а також - обов'язку привести власним коштом земельну ділянку під прибудовою до попереднього стану, суд першої інстанції виходив з того, що здійснення відповідачем такого будівництва порушує права позивача. Так, суд вважав доведеним, що внаслідок розпочатого самочинно відповідачем перепланування квартири АДРЕСА_2 власнику квартири № 4 в цьому ж будинку - ОСОБА_1 - чиняться перешкоди в користуванні його власністю, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту в порядку ст. 391 ЦК України у обраний позивачем спосіб.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Так, згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, передбачений статтею 391 ЦК України.

Згідно з положеннями цієї статті власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням володіння.

Підставою для подання позову згідно з цією нормою є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від харатеру його порушення.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що частина перебудованого відповідачем житлового будинку порушує права позивача на користування належною йому на праві власності квартирою, тому такі прибудови підлягають знесенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що належними та допустимими доказами доведено, що будівництво ОСОБА_2 надбудови 2-го поверху порушує права ОСОБА_1 як власника квартири АДРЕСА_1.

Так, висновками проведених у справі судових експертиз (висновок судової будівельно-технічної експертизи № 22 від 05.05.2016 р., проведеної експертом Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Абушиком О.Л. - т. 1 а.с. 170-217, висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 125-038 від 25.10.2017 р., проведеної експертом Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївської області Лєсків С.А. - т. 2 а.с. 161-182) встановлено, що ремонтно - будiвельні роботи по реконструкції кв. АДРЕСА_2 ведуться із порушенням ДБН, зокрема, не розрахована несуча здатність фундаменту iснуючої будiвлi житлового будинку лiт. «В», а також стiн примiщень 1-го поверху, що призвело до значного ослаблення кладки зовнішніх і внутрішніх стін. Мiсця примикання конструкцій даху квартири №4 житлового будинку лiт. «Б-1 та зовнiшньої стiни iз листiв ДСП мансардного поверху квартири №23 буд. Літ «В» повністю не виконані, не виконане організоване водовідведення з даху в місті примикання, що приводить під час зливів, а також у зимовий період (при умові утворення заметів) проникненню вологи до приміщень кв. 4 житлового будинку літ. «Б-1», це сприяє насиченню вологою матерiалу стiн житлового будинку лiт. «Б-1» квартири №4, що в свою чергу призводить до погiршення стану кам'яної кладки зовнiшньої стiни i кам'яного парапету, утворенню тріщин на внутрішній поверхні стін приміщення санвузла та утворенню плям жовто-бурого кольору на стелi примiщення кухнi квартири №4. Також пiд час влаштування монолiтного бетонного перекриття квартири №23 частково пошкоджено фронтон квартири №4 , на який накладено бетонне перекриття, що додає додатковий тиск на стiну квартири №4. Зовнiшня стiна мансардного поверху прибудови кв. №23 розташована вiд вентиляцiйного каналу та димарю на вiдстанi - 0,3 м., що є порушенням вимог ДБН В.2.5-29-2001 «Газопостачання» п. 15 додаток Ж. і це може негативно впливати на роботу газового котла позивача та створювати загрозу мешканців квартири № 4.

Таким чином, враховуючи доведеність факту порушення прав позивача здійсненням ОСОБА_2 будівництва надбудови 2-го поверху, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до ст. 391 ЦК України право власності ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом знесення цієї надбудови.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони зроблені відповідно до норм матеріального права та фактичних обставин справи, встановлених судом на підставі повно та всебічно досліджених доказів.

При цьому суд апеляційної інстанції з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи роз'яснив сторонам право на проведення експертизи з метою з'ясування можливості перебудови самочинного будівництва у квартирі АДРЕСА_2 з метою усунення перешкод у користуванні квартирою № 4 у тому ж будинку, та наслідки невчинення цієї процесуальної дії. В зв'язку з чим ухвалою апеляційного суду від 30 березня 2017 року була призначена додаткова судово-будівельна експертиза. Відповідаючи на це питання у висновку експертизи № 125-038 від 25.10.2017 р. експерт РТПП Миколаївської області Лєсків С.А. вважала можливим проведення будівельних робіт відповідно до ескізного проекту № 055-2014-ГП,АР, розробленого архітектором Цимбал А.А. (т. 1 а.с. 70-82). В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції експерт Лесків С.А. пояснила, що відповідаючи на дане питання, вона виходила з того, що розробником проекту був врахований технічний стан та розташування з розрахунками несучої здатності всіх існуючих конструктивних елементів квартири № 23, а також стіни загального користування між квартирами № 4 та АДРЕСА_2.

Проте, з пояснень допитаного апеляційним судом у якості спеціаліста архітектора Цимбала А.А. вбачається, що вищезазначені фактори ним не були враховані, оскільки ним був розроблений ескізний, а не робочий проект.

За такого, ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 5 грудня 2017 року було частково задоволено заявлене ОСОБА_2 клопотання про призначення додаткової судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої було поставлено питання щодо можливості з урахуванням технічного стану та розташування з розрахунками несучої здатності всіх існуючих конструктивних елементів квартири № 23, а також стіни загального користування між квартирами № 4 та АДРЕСА_2 в м. Миколаєві станом на даний час перебудови самочинного будівництва у квартирі АДРЕСА_2. Проведення цієї експертизи було доручено експерту Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Шапошниковій Е.О.

Між тим, 5 листопада 2018 року матеріали справи від експертної установи повернулись до суду без виконання призначеної експертизи, оскільки, за повідомленням експерта, ОСОБА_2, відмовилась провести її оплату.

Отже, відповідачем ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами можливість усунути порушення прав позивача шляхом перебудови, а не знесення здійсненого нею самочинного будівництва.

Як зазначено Верховним Судом у постанові Великої Палати від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц, з огляду на принципи і завдання цивільного судочинства, не встановлення обставин щодо можливості проведення перебудови об'єкта самочинного будівництва не може бути підставою для відмови у захисті порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За такого, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо відсутності у позивача права вимагати поновлення своїх порушених прав шляхом знесення самочинного будівництва не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання апеляційної скарги на те, що під час розгляду справи ОСОБА_2 була зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт реконструкції її квартири, оскільки це відбулось вже після звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом. До того ж, позов було пред'явлено з підстав, передбачених ст. 391 ЦК України, а саме, усунення перешкод у здійсненні права користування, а тому оцінка правомірності будівництва відповідачем надбудови 2-го поверху, умов для визнання будівництва самочинним чи не самочинним та врахування підстав для знесення самочинного будівництва - не мають правового значення для вирішення даного спору.

Разом із тим, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про те, що права позивача як власника квартири АДРЕСА_1 підлягають поновленню шляхом знесення самочинної прибудови до квартири № 23 за літ. а4, площею 7,8 кв.м., та приведення за кошти відповідача земельної ділянки під прибудовою до попереднього стану, оскільки належними, допустимими та достатніми доказами, які б переконливо доводили, що ця прибудова (яка не межує з квартирою позивача) порушує права ОСОБА_1, матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, на якій знаходяться квартири сторін, не приватизована та є власністю територіальної громади, порядку щодо користування земельною ділянкою між сторонами також невизначено. При цьому позивачем не доведено, що здійснення відповідачем прибудови на ділянці загального користування перешкоджає позивачу користуванню його власністю.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою підлягають частковому задоволенню, а рішення суду відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 376 ЦПК України в цій частині слід змінити, виключивши з нього висновок суду про покладення на ОСОБА_2 обов'язку знести самочинну прибудову до квартири АДРЕСА_2 за літ. а4, площею 7,8 кв.м., та привести власним коштом земельну ділянку під прибудовою до попереднього стану.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 02 лютого 2017 року відмовлено у прийнятті позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора Реєстраційної служби ММУЮ про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до провадження в межах даної цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (а.с. 162-163).

Отже, вирішення судом вказаних позовних вимог ОСОБА_1 у даній цивільній справі є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст. 11 ЦПК України в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду).

Таким чином, відповідно до приписів п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Сідей Л.В. про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - підлягає скасуванню.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розподілі судових витрат..

Так, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України (в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до положень ст. 79 ЦПК України (в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, судом першої інстанції було стягнуто з відповідача на користь позивача тільки судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 243грн. 60коп.

Отже, в порушення вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судом не були відшкодовані позивачу понесені ним витрати на сплату судового збору за заяву про забезпечення позову в розмірі 121грн. 40коп. та витрати на судову експертизу в розмірі 3317грн. 46коп.

Разом із тим, не можна вважати обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд безпідставно не стягнув з ОСОБА_2 на його користь сплачені ним 33грн.18коп. за банківські послуги за перерахування грошей та 225грн. і 37грн.50коп. - за додатковий висновок КП Госпразрахункове бюро проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро щодо розміщення системи каналізації, оскільки ці витрати не відносяться до судових у розумінні статті 79 ЦПК України (в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду). До того ж, вимог про відшкодування таких збитків позивачем під час судового розгляду у суді першої інстанції не було заявлено.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України встановлено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За положеннями частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За такого, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позов ОСОБА_1 задоволено на 50 %, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню відшкодування судових витрат в загальному розмірі 1841грн.23коп. (243грн. 60коп. (судовий збір за позовну заяву) + 121грн. 40коп. (судовий збір за заяву про забезпечення позову) + 3317грн. 46коп. (витрати на судову експертизу) х 50%).

Виходячи із вищевикладеного, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню відшкодування судових витрат в загальному розмірі. 2268грн. (535грн.92коп. - судовий збір за апеляційну скаргу за дві немайнові вимоги) + 4000грн.00коп. (витрати на судову експертизу) х 50%).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Сідей Л.В. про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - скасувати.

В іншій частині рішення змінити, виключивши з його резолютивної частини висновок суду про покладення на ОСОБА_2 обов'язку знести самочинну прибудову до квартири АДРЕСА_2 за літ. а4, площею 7,8 кв.м., та привести власним коштом земельну ділянку під прибудовою до попереднього стану.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат в загальному розмірі 1841грн.23коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування судових витрат в загальному розмірі. 2268грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 4 грудня 2018 року