Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 641/8518/15-ц

провадження № 61-16335св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» - Давиденка Олега Леонідовича,на ухвалу апеляційного суду Харківської області в складі судді Івах А. П., від 11 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова в складі судді Онупко М. Ю. від 21 березня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 (№ 001) від 15 квітня 2008 року у розмірі 78 504 долари США 61 центи та 270 536 грн 84 коп.

В іншій частині позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» залишені без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 3 398 грн 22 коп.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 листопада 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Укрсиббанк» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено 21 березня 2016 року, копія указаного рішення отримана банком 01 квітня 2016 року, однак апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подана 27 вересня 2016 року із пропуском передбаченого законом строку на апеляційне оскарження судового рішення. Особа, яка подала апеляційну скаргу не виконала вимоги ухвали апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року та не зазначила поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, у зв'язку із чим суд апеляційної інстанції відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою банку у даній справі.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ПАТ «Укрсиббанк» - Давиденко О. Л., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що представник банку зазначив причини пропуску строку на апеляційне оскарження, які є об'єктивними та можуть бути визнані поважними. Скаржник указав, що банк отримав рішення суду першої інстанції 01 квітня 2016 року, після чого 08 квітня 2016 року було підписано та направлено на адресу районного суду апеляційну скаргу. З інформації, отриманої представниками банку від Комінтернівського районного суду м. Харкова та апеляційного суду Харківської області у травні-червні 2016 року банку стало відомо, що указана вище апеляційна скарга до суду не надходила. 14 червня 2016 року представник банку направив запит до відповідного поштового відділення про розшук поштового відправлення. 22 вересня 2016 року представник банку отримав лист заступника директора з питань технології Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошта», згідно якого рекомендований лист від 08 квітня 2016 року № 265, направлений на адресу Комінтернівського районного суду м. Харкова втрачено. У зв'язку із зазначеним, представник банку повторно склав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та направив її на адресу районного суду 27 вересня 2016 року. Скаржник вважає, що апеляційний суд безпідставно не врахував указані причини пропуску строку, у зв'язку із чим неправомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою банку у даній справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

21 березня 2016 року Комінтернівського районного суду м. Харкова було ухвалено рішення у даній справі, яким частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк».

У цей день судом першої інстанції було проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення.

Вступну та резолютивну частини судового рішення були проголошені за відсутності учасників справи у залі судового засідання, про що зазначено у журналі судового засідання від 21 березня 2016 року.

Указане рішення суду першої інстанції ПАТ «Укрсиббанк» було отримано 01 квітня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року була подана представником банку 27 вересня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсиббанк» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року було залишено без руху із наданням строку для усунення протягом 30 (тридцяти) днів з моменту отримання копії цієї ухвали зазначених в ухвалі недоліків скарги, а саме зазначення поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Укрсиббанк» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що особа, яка подала апеляційну скаргу не виконала вимог ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року та не надала доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Колегія суддів Верховного Суду з указаним висновком не погоджується.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідає.

Згідно вимог частин другої-четвертої статті 10 ЦПК України в чинній редакції суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пунктом 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Разом з тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини застосовані судом обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування статті 6 Конвенції, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (Ashingdane v. the United Kingdom (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства); Fayed v. the United Kingdom (Файєд проти Сполученого Королівства); Markovic and Others v. Italy (Марковіч та інші проти Італії).

Якщо доступ до суду обмежений законом чи практикою суду, суд досліджує чи впливає таке обмеження на сутність права, а саме, чи переслідує обмеження законну мету і чи забезпечується при цьому належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою Ashingdane v. the United Kingdom (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства).

Станом на момент ухвалення рішення суду першої інстанції процедура апеляційного оскарження рішення була врегульована, зокрема, положеннями статей 292, 294, 297 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України в указаній редакції апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

За правилами частини третьої статті 297 ЦПК України у відповідній редакції апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року представник банку надав апеляційному суду додаткове клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції отримано банком 01 квітня 2016 року, після чого 08 квітня 2016 року позивачем складено та направлено на адресу суду першої інстанції відповідну апеляційну скаргу. Зазначено, що указана апеляційна скарга до суду не надійшла, оскільки була втрачена, після чого представником банку складено нову апеляційну скаргу та направлено її на адресу суду першої інстанції.

Матеріали справи, які досліджувалися судом апеляційної інстанції, містять копію апеляційної скарги від 08 квітня 2016 року представника ПАТ «Укрсиббанк» на рішення суду першої інстанції у даній справі, копію опису вкладення апеляційної скарги від 08 квітня 2016 року у відправлення № 265 з відміткою відділення поштового зв'язку та копію чека за надані УАППЗ «Укрпошта» послуги.

Матеріали справи містять також копію заяви Давиденка О. Л. від 14 червня 2016 року на розшук поштового відправлення № 265.

Згідно копії листа заступника директора з питань технології Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошта» - Охріменко Л.А., рекомендований лист від 08 квітня 2016 року № 265, направлений на адресу Комінтернівського районного суду м. Харкова, втрачено.

Після отримання 22 вересня 2016 року указаного листа, представник банку повторно склав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та направив її на адресу районного суду 27 вересня 2016 року.

Судом апеляційної інстанції належним чином не проаналізовано указані матеріали справи та не спростовано доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, які стосуються зазначених причин пропуску останньою строку апеляційного оскарження у даній справі.

У зв'язку з наведеним висновок суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження у даній справі у зв'язку із відсутністю поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження, не переслідує законну мету і не забезпечує належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою, не відповідає принципу верховенства права, положенням Конституції України та нормам процесуального права.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» - ДавиденкаОлега Леонідовича задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 листопада 2016 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С.П. Штелик