справа № 570/1023/18
провадження № 2/570/820/2018
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

секретаря судового засідання Кмін В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.П.Могили, 24/ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

покликаючись на те, що аліменти у розмірі 746 грн., які сплачує батько дитини, є недостатніми, однак він має можливість брати участь у додаткових витратах на дитину незалежно від сплати аліментів, позивач у поданій 06 березня 2018 року позовній заяві просить стягнути з нього половину вартості додаткових витрат на дитину у сумі 8 511 грн. 62 коп. боргу та стягувати додаткові витрати на дитину у розмірі 500 грн. 00 коп. щомісячно.

У відзиві відповідач вказує, що належних доказів про понесені витрати позивач не представив, а хоче всю відповідальність перекласти на його.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що батько не спілкується з сином та прийнято рішення про доцільність позбавлення його батьківських прав.

Сторін належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. Відповідач до суду не з'явився, доручивши представлення своїх інтересів представнику. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності відповідача.

Позивач у суді повторює, що тато до сина ніколи не з'являвся, не спілкується, син хворіє, рекомендована операція, батько вчасно сплачує аліменти лише з серпня 2018 року.

Її представник пояснює, що заборгованість по аліментах складає 31 тис. грн. Відповідач зобов'язаний компенсувати позивачу 1/2 понесених нею додаткових витрат, пов'язаних із наданням освітніх послуг їхній дитині (підготовкою до школи та репетиторством, доїздом її та сина до вчителя, зайняттям спорту), та хворобою дитини, оскільки він за своїм матеріальним становищем може нести ці витрати.

Представник відповідача позов не визнає, оскільки витрати, понесені на репетиторство дитини, придбання одягу, взуття, меблів, проведення ремонту будинку не є додатковими витратами у розумінні ст.185 СК України та повинні покриватися за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача. Крім того, враховуючи те, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесених нею витрат на лікування дитини та їх необхідності, необхідно відмовити у стягненні цієї суми.

Суд, заслухавши їх пояснення, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою.

Як встановлено судом, сторони мають дитину Богдана, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2012 року стягнуто аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно, а з 14 грудня 2017 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти у розмірі 746 грн.

Шлюб сторін розірвано 03 червня 2013 року рішенням цього ж суду.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Ст.150 цього Кодексу зобов"язує батьків піклуватися про виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття /ст.180 СК України/.

Ч.ч.1, 2 ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями ст.ст.180, 183, 185 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі; участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

Згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). За ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Положення ч.1 ст.185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред'явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Встановлено, що позивач просила стягнути половину коштів за навчання та лікування сина на підставі ст.185 СК України.

Проте ці витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, а тому суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Позивачу необхідно доводити, які конкретно додаткові витрати на дитини, фактично понесені матір'ю чи передбачувані, підлягають стягненню; чи необхідно їх фінансувати наперед або відшкодовувати після фактичного понесення разово чи періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними доказами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу та документами про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, довідками, розрахунковими та проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які можуть бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Щодо порядку і строку виконання рішення, то сторонам повідомляємо наступне.

Відповідно до ч.1 ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів на дитину може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналогічна вимога міститься і у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач не сплачувала судовий збір при подачі вказаного позову, суд при ухваленні рішення відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.263-265ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витратна утримання неповнолітньої дитини.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 /ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_1, виданий 05 травня 2011 року Костопільського РВ УМВС України в Рівненській області, РНОКПП НОМЕР_2, проживаючий ІНФОРМАЦІЯ_4/.

Відповідач: ОСОБА_4 /ІНФОРМАЦІЯ_5, НОМЕР_3, РНОКПП НОМЕР_4, проживаючий ІНФОРМАЦІЯ_6/.

Повне судове рішення виготовлено 03 грудня 2018 року.

Суддя: Кушнір Н.В.