02.07.2018 227/778/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю секретаря судового засідання: Верній М.Г.,

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ :

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 13 квітня 2016 року в сумі 36 тис. грн.., а саме 18 000 грн. боргу за розпискою та 18 0000 грн. процентів за користування коштами.

В обґрунтування позову посилається на те, що 13 квітня 2016 року сторони уклади договір позики, згідно з яким позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 20 000 грн. під 5% за користування коштами з умовою повернення коштів рівними частками по 2000 грн. протягом 20 міс. з яких 1000 грн. основного боргу та 1000грн. відсотків, строк повернення до 13 грудня 2017 року. строком на 20 місяців. По закінченню вказаного строку відповідач борг повернув частково, а саме 25 травня 2016 року 1000 грн., 25 вересня 2016 року 2000 грн. та 25 березня 2015 року 1000 грн., всього 4 000грн. Залишок коштів становить 18 000 грн. основного боргу та 18 000 грн. заборгованості по відсоткам за користування коштами.

В судовому засідання позивач підтримала позов з мотивів викладених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала та запевнила, що виплатить заборгованість повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 13 квітня 2016 року ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1. кошти в сумі 20 000грн. строком на 20 місяців під 5 % та зобовязалась виплачувати борг щомісячно рівними частками по 2000 грн. протягом 20 місяців кожного 25-го числа.(а.с.3)

Як уточнила позивач в судовому засіданні, що сторони узгодили, що кошти в сумі 20 000грн. строком на 20 місяців взяті під 5 % місячних на суму боргу не залежно від залишкової суми.

Тобто ОСОБА_2 взяла на себе зобовязання виплачувати борг щомісячно рівними частками по 2000 грн., а саме по 1000 грн. основного боргу та 1000 грн. відсотків за користування коштами протягом 20 місяців кожного 25-го числа. Загальна сума повернення мала становити 40 000 грн.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Цивільним законом визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Частина 1 ст. 1049 ЦК України покладає на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Як вбачається з розписки від 13 квітня 2016 року сторони дійшли згоди про те, що ОСОБА_2 зобовязалась виплачувати борг щомісячно рівними частками по 2000 грн. протягом 20 місяців кожного 25-го числа, тобто під 5 % місячних від основної суми, не враховуючи виплачені суми.

Як стверджує позивач, що відповідач борг повернула частково, а саме 25 травня 2016 року 1000 грн., 23 вересня 2016 року 2000 грн. та 29 березня 2017 року 1000 грн., тобто на загальну суму 4000 грн. Іншу частину боргу на даний час на повернула.

Як передбачено ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Тобто зобов'язання позичальника припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобов'язання, про що також зазначено й в ст. 599 ЦК України.

Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, слідує, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов'язок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України).

Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли зобов'язання, що випливають з договору позики, що підтверджується розпискою та вважає доведеним факт укладання договору позики між сторонами та невиконання відповідачем ОСОБА_2. взятих на себе боргових зобов'язань з повернення боргу позивачу в сумах 36 000 грн., зокрема, 18 000 основного боргу та 18 000 процентів за користування коштами, відповідно до наданої ними розписки з врахуванням повернутої частини боргу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики, укладеного 13 квітня 2016 року у сумі 36 000 грн. підлягають задоволенню.

На підставі вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 704 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 280-284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серія ВВ 529720, проживає за адресою Донецька обл.. м.Добропілля м-н Молодіжний, 35/18) на користь ОСОБА_1 (паспорт серія ВС №179325, проживає за адресою Донецька обл.. м.Добропілля м-н Сонячний, 28/84, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1) суму боргу за договором позики на підставі розписки від 13 квітня 2016 року в сумі 36 000 (тридцять шість тисяч) грн., з яких 18 000 грн. основний борг та 18 000 проценти за користування коштами.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили з дня прийняття судового рішення апеляційним судом.

Суддя Л.С. Мацишин

02.07.2018