ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 2033/2-1649/2011

провадження № 22-ц/818/897/18

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року (в складі судді Бондарєвої І.В.),

встановив:

У травні 2011 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації, в якому, з урахуванням уточнених у жовтні 2011 року позовних вимог, просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 березня 2007 року в розмірі 484 517 грн. 10 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом її продажу банком з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Позов мотивований тим, що між банком та ОСОБА_2 (прізвище змінено на ОСОБА_2.) укладений кредитний договір № HAH2GK01270023, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 52 408,55 доларів США із зобов'язанням повернути вказану суму частинами відповідно до графіка погашення заборгованості у строк до 15 березня 2027 року, а також сплачувати проценти за користування кредитом із розрахунку 12 % на рік на суму залишку заборгованості.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між сторонами укладено договір іпотеки № HAH2GK01270023, згідно з яким ОСОБА_2 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач належним чином не виконала взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, унаслідок чого станом на 16 березня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 60 792,61 дол. США, яка складається з: 46 491,48 доларів США - заборгованості за кредитом, 7 362,52 доларів США - заборгованості за відсотками, 1 455 доларів США - заборгованість за комісією, 2 558,85 доларів США - пеня за порушення виконання зобов'язань за договором, а також штрафів - 31,37 долари США (фіксована частина) і 2 893,39 доларів США (процентна складова).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року позов задоволено. На підставі договору іпотеки від 16 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю. за реєстр. № 1204, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАН2GК01270023 від 16 березня 2007 року в розмірі 60 792,61 доларів США, із застосуванням процедури продажу, встановленої статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого ПАТ КБ «ПриватБанк» надано право від імені ОСОБА_2 укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири будь-яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною реалізації, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеною суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки квартири. Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, зі зняттям її з реєстрації за вказаною адресою. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 звернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що

рішення не відповідає вимогам статтей 213,214 ЦПК України, оскільки воно є необґрунтованим, ухваленим на основі неповно і всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог без надання відповідних доказів.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року змінено. В рахунок погашення заборгованості за укладеним 16 березня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (ОСОБА_2.) кредитним договором № HAH2GK01270023 станом на 16 травня 20111 року у розмірі 482 651 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 із застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу предмета іпотеки публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві за ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вил майна, з наданням публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» усіх повноважень продавця. В частині виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою рішення суду скасовано. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2014 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23 липня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року змінено. В рахунок погашення заборгованості за укладеним 16 березня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредитним договором № HAH2GK01270023 станом 16 травня 2011 року у розмірі 60 558. 47 доларів США, що еквівалентно 482 651 грн., які складаються з: 46 491,48 доларів США - заборгованість за кредитом, 7 362,52 доларів НА - заборгованість за відсотками, 1 455 доларів США - заборгованість за комісією, 2 324, 71 доларів США - нарахована пеня за порушення виконання зобов»язань за договором, 31.37 доларів США - штраф (фіксована частина), 2 893,39 доларів США - штраф (процентна складова), звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 із застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» від свого і будь-якій особі-покупцеві за ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з наданням Публічному акціонерному товариству Комерційному банку «ПриватБанк» усіх повноважень продавця. В частині виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою рішення суду скасовано та відмовлено у задоволенні позову у цій частині.Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України Про мораторій", який набув чинності 07 червня 2014 року, не підлягає виконанню. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 липня 2015 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року скасовано. В задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1827 грн.

Постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року касаційна скарга Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задоволена частково. Постанова апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2017 року скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, враховуючи, що вона проживає в м.Хмельницькому та має 6 малолітніх дітей.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за укладеним 16 березня 2007 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитним договором та забезпечених іпотекою не виконала, правовими наслідками чого є задоволення вимог іпотекодержателя у розмірі 484 517 грн. 10 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки належну відповідачці квартиру АДРЕСА_1 із застосуванням процедури її продажу банком від імені ОСОБА_2 будь-якій особі-покупцеві.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 16 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладений кредитний договір № HAH2GK01270023, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 52 408.55 доларів США та зобов'язалась повернути вказану суму частинами відповідно до графік погашення заборгованості, але не пізніше 15 березня 2027 року, а також сплачувати проценти за користування кредитом із розрахунку 12% на рік на суму залишку заборгованості та інші, передбачені договором, платежі.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки № HAH2GK01270023. згідно з яким ОСОБА_2 передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами частин першої-другої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що розмір заборгованості, заявлений позивачем, узгоджується з наданим банком розрахунком, оскільки складові цієї заборгованості обчислено відповідно до умов договору, який укладено між сторонами.

З наявного у матеріалах справи розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 16 березня 2007 року № HAH2GK01270023 вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань з погашення кредиту станом на 16 травня 2011 року заборгованість відповідачки склала 60 792,61 доларів США, що еквівалентно 482 651 грн., які складаються з: 46 491,48 доларів США - заборгованість за кредитом, 7 362,52 доларів США - заборгованість за відсотками, 1 455 доларів США - заборгованість за комісією, 2 558,85 доларів США - пеня за порушення виконання зобов'язань за договором, а також штрафів 31,37 доларів США (фіксована частина), 2 893,39 доларів США - штраф (процентна складова).

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Положеннями статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та положення статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому незважаючи на умови кредитного договору їх одночасне застосування за одне і те саме правопорушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про неможливість одночасного стягнення з відповідачів штрафів (як процентної, так і фіксованої частин) та пені у межах відповідальності за зобов'язаннями за одним і тим самим кредитним договором.

Отже, колегія суддів вважає, що сума заборгованості складає 57 867, 85 доларів США, що за курсом НБУ складає 461 206,76 грн.

Окремим видом застави є іпотека (ч. 1 ст. 575 ЦК).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця. згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачений такий спосіб реалізації предмета іпотеки як продаж іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві.

Частинами 5, 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Отже, враховуючи, що взятих на себе за кредитним договором зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом ОСОБА_2 належним чином не виконала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відповідачки за кредитним договором, яка станом на 16.05.2011 року складається з: 46 491,48 доларів США - заборгованість за кредитом, 7 362,52 доларів США - заборгованість за відсотками, 1 455 доларів США - заборгованість за комісією, 2 558,85 доларів США - пеня за порушення виконання зобов'язань за договором, а всього 57 867, 85 доларів США, що за курсом НБУ складає 461 206,76 грн.

Разом з тим не можна погодитись з висновками суду щодо звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру шляхом її продажу від імені ОСОБА_2, оскільки ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені.

Крім того, за змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частин першої, другої статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене у рішенні суду.

За змістом частини третьої статті 109 ЖК Української РСР, частин першої, другої статті 39, частин першої, другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка не проживає в спірній квартирі, а проживає в м.Хмельницькому, про що вона неодноразово повідомляла суд в своїх електронних заявах.

Отже, підстав для її виселення на даний час немає.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року- змінити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAH2GK01270023, укладеним 16 березня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (ОСОБА_2.) станом на 16 травня 2011 року у розмірі 57 867, 85 доларів США, що за курсом НБУ складає 461 206,76 грн., яка складається з: 46 491,48 доларів США - заборгованість за кредитом, 7 362,52 доларів США - заборгованість за відсотками, 1 455 доларів США - заборгованість за комісією, 2 558,85 доларів США - пеня за порушення виконання зобов'язань за договором, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 із застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві за ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з наданням Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» усіх повноважень продавця.

В частині виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою рішення суду скасувати і в позові в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду залищити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 листопада 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С.Сащенко