Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 334/7800/13-ц

провадження № 61-16478св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

стягувач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

представники стягувача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

боржник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

представник заінтересованої особи - державний виконавець Новікова Інна Олександрівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»на ухвалу апеляційного суду Запорізької області у складі судді Крилової О. В. від 16 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області) Новікової І. О., у якій просив визнати незаконними дії державного виконавця Новікової І. О. щодо винесення постанови від 22 лютого 2017 року у виконавчому провадженні № 52569639 про повернення виконавчого документа стягувачу та скасувати зазначену постанову.

Звертаючись до суду з указаною скаргою, ПАТ «Родовід Банк» посилався на те, що при винесені 22 лютого 2017 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець не здійснив усіх необхідних дій, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», для розшуку майна боржника.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2017 року у задоволенні скарги ПАТ «Родовід Банк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що винесена державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Новіковою І. О. постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» є правомірною, оскільки державний виконавець вжив передбачені вказаним Законом заходи примусового виконання рішення для встановлення фактичного місця знаходження боржника, а перевірити майновий стан боржника не виявилося можливим.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 січня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявник, отримавши копію ухвали суду про залишення його апеляційної скарги без руху, у встановлений строк не усунув недоліки апеляційної скарги, а саме, не сплатив судовий збір за її подання.

У лютому 2018 року ПАТ «Родовід Банк» подало касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що законом не передбачена необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, тому висновок суду про необхідність сплати судового збору зроблено з порушенням норм процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга, яка подана до набрання чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» за формою й змістом повинна відповідати вимогам статті 295 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статті 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Частиною другою статті 79 ЦПК України 2004 року визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною першою статті 3 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) визначено, що судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.

Відповідно до частини першої статті 208 ЦПК України 2004 року судові рішення викладаються у таких формах: ухвали, рішення, постанови.

Перелік заяв і скарг, за подання яких не справляється судовий збір, наведений у частині другій статті 3 Закону № 3674-VI, і в цьому переліку відсутні скарги щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби (стаття 383 ЦПК України 2004 року). Водночас у частині другій статті 4 вказаного Закону не встановлено ставки судового збору за подання скарг на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби.

Проте підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VIвстановлено ставки судового збору за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на всі ухвали суду без винятку: для юридичною особи або фізичної особи-підприємця - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичною особи - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом № 3674-VI справляння судового збору за подання тих заяв і скарг, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15.

Згідно з частиною першої статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Оскільки згідно зі статтею 7 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1600,00 грн, то судовий збір на ухвалу про відмову у задоволенні скарги щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби мав бути сплачений в сумі 1600,00 грн.

Суд апеляційної інстанції встановив, що заявник не належить до пільгової категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору, а відтак за подання апеляційної скарги на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2017 року у цій справі судовий збір має справляється на загальних підставах.

За таких обставин, установивши відсутність у матеріалах справи доказів сплати судового збору в установленому порядку і розмірі, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність апеляційної скарги заявника вимогам статті 295 ЦПК України 2004 року.

Виходячи із викладеного висновки суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги ПАТ «Родовід Банк» на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2017 року на підставі приписів статей 121, 297 ЦПК України 2004 року є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону.

Наведені у касаційній скарзі доводи про порушення судом апеляційної інстанції приписів процесуального законодавства не знайшли підтвердження у матеріалах справи, а тому підстав для скасування ухвали апеляційного суду Запорізької області від 16 січня 2018 року немає.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило