Справа №:755/2768/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2018 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Бурячек О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «АТЛ» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року по справі №Д-08/14 ,

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва, як компетентного суду, з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року по справі №Д-08/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛ», ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії №ВКЛ-2005191 від 30 листопада 2010 року, та скасувати ухвалу Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року у справі №Д-08/14 про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛ».

10 лютого 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «АТЛ» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року та ухвали Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року в частині вимог щодо оскарження ухвали Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року про забезпечення позову, яка винесена третейським суддею Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків Кисельовим М.Є., в межах розгляду справи №Д-08/14.

10 лютого 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про прийняття до свого провадження заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «АТЛ» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року по справі №Д-08/14.

16 липня 2015 року Апеляційним судом міста Києва постановлено ухвалу про відхилення апеляційної скарги представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3. Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ТОВ «АТЛ» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2015 року повернуто заявнику.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛ» задоволено. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року скасовано , справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 квітня 2016 року апеляційну скаргу представника ТОВ «АТЛ» - ОСОБА_4 - відхилено. Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2015 року залишено без змін.

03 червня 2016 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі до вирішення іншої цивільної справи.

14 грудня 2016 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у цивільній справі.

18 травня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі до вирішення іншої цивільної справи.

04 червня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у цивільній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 11 Розділу ХІІІ Перехідним положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції ЗУ №2147-VIII від 03.10.2017 року, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При цьому, за вимог п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч.1, 2 ст. 389-1 ЦПК України, в редакції чинній на момент подання заяви та призначення її до розгляду, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 454 ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом.

Враховуючи що Цивільний процесуальним кодексом України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, не передбачена можливість передачі справи за інстанційною підсудністю, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду заяви Дніпровським районним судом.

Заявник ОСОБА_1 та представник заявника ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, представник заявника брав участь в судових засіданнях, подавав клопотання про зупинення провадження у справі та відкладення розгляду справи, однак при розгляді справи по суті процесуальним правом взяти участь у судовому засіданні не скористався.

Представник заінтересованої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛ», в судове засідання не з'явися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник заінтересованої особи - Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_6 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду, мотивуючи тим, що заявником не наведено ґрунтовних підстав для скасування рішення третейського суду, оскільки відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору та договору поруки, було досягнуто домовленості про розгляд справи в Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків. Внаслідок неналежним виконанням ТОВ «АТЛ» (Позичальник) умов кредитного договору, банк звернувся до третейського суду з позовом про солідарне стягнення з ТОВ «АТЛ» та ОСОБА_1, як поручителя, заборгованості за кредитним договором, тому на думку представника, рішення третейського суду є законним та мотивованим, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно ч. 2 ст. 457 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасників справи, оглянувши матеріали третейської справи №Д-08/14, оцінивши наявні у справі докази та наведені заявником підстави для скасування рішення третейського суду, які викладені у заяві про скасування рішення третейського суду, суд приходить до наступного.

Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Третейський суд це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та (або) юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом, зокрема статтею 6 Закону України "Про третейські суди".

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо визнанням поняття права на суд, встановлений законом, не обов'язково має розумітися як суд класичного виду, інтегрований у стандартну судову систему держави (рішення у справі "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства" від 28.06.84 р., рішення справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства" від 08.07.86 р., рішення у справі "Регент проти України" від 03.04.2008 р.).

Отже, третейський суд відповідає поняттю «суду» в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, а тому здійснюючи свою діяльність повинен дотримуватися в т. ч. встановлених такою нормою гарантій.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» на розгляд до третейського суду може бути переданий спір за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього закону.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремою письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода є підставою для передачі спору на розгляд третейського суду, а в деяких випадках - і підставою для створення та діяльності такого суду. Таким чином, належність форми і змісту третейської угоди, наявність у ній всіх істотних умов, передбачених законом, є первинною та обов'язковою умовою правомірності третейського розгляду, а відтак - і третейського рішення.

Отже, обов'язковою умовою для розгляду спору в третейському суді є наявність третейської угоди між сторонами.

Судом встановлено, що 30 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЛ» укладено Договір кредитної лінії №ВКЛ-2005191.

Як передбачено у п.7.1 Кредитного договору, всі спори за цим Договором вирішуються сторонами в процесі переговорів. У разі неможливості вирішення спірних питань шляхом переговорів, всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків.

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 07 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством « Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір поруки №П-2005191.

За умовами п.5.2 Договору поруки, всі спори за цим Договором вирішуються сторонами в процесу переговорів. У разі неможливості вирішення спірних питань шляхом переговорів, всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків.

Порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні, а також вимоги щодо третейського розгляду з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб встановлені Законом України „Про третейські суди".

Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних правовідносин це вид недержавної юрисдикційної діяльності і не є здійсненням правосуддя.

Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом, зокрема статтею 6 Закону України «Про третейські суди».

07 листопада 2014 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків (третейський суддя Кисельова М.Є.) ухвалено рішення, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛ» та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2005191 від 30 листопада 2010 року.

Відповідно до положень ст.51 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, в разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Рішення третейського суду може бути скасовано, зокрема, у разі якщо рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішенні питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішенні питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди. (п.2 ч.1 ст.458 Цивільного процесуального кодексу України)

Аналізуючи наявні у справі докази, наведені заявником підстави для скасування рішення третейського суду, судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 при укладенні договору поруки, який містить у собі третейське застереження, самостійно обрав спосіб захисту своїх прав та інтересів у разі виникнення спору - саме у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків, письмова форма третейської угоди сторонами дотримана.

Заявник ОСОБА_1 звертався до місцевого загального суду з позовом щодо оспорювання третейського застереження, яке викладено у п.7.1 Договору кредитної лінії №ВКЛ-2005191 від 30 листопада 2010 року.

01 вересня 2016 року Святошинським районним судом міста Києва ухвалене рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_7 до ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «АТЛ» про визнання договору частково недійсним. (а.с.219-221)

Як встановлено судом першої інстанції у мотивувальній частині рішення суду: «Таким чином, слід дійти висновку, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

За вказаних обставин відсутні підстави для визнання недійсним п.7.1 Договору кредитної лінії №ВКЛ-2005191 від 30.11.2010 року».

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 листопада 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє за дорученням ОСОБА_7, відхиллено, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 вересня 2016 року залишено без змін. (а.с.222-224)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_7, яка подана представником ОСОБА_5, відхиллено. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року залишено без змін.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

Як роз'яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Частиною 3 ст.12 та частиною 1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 4 та 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Виходячи з суб'єктивного складу сторін та характеру спірних правовідносин, що були предметом розгляду у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛ», ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії №ВКЛ-2005191 від 30 листопада 2010 року, цей спір підвідомчий третейському суду, тому відсутні підстави для скасування рішення третейського суду на підставі п.2 ч.1 ст.458 Цивільного процесуального кодексу України.

Разом з тим, при вирішення питання щодо підстав для скасування рішення третейського суду компетентний суд виходить з положень ст.51 Закону України «Про третейські суди» та ст.458 Цивільного процесуального кодексу України , якими передбачено вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, та враховує, що місцевий загальний суд, як компетентний суд, не перевіряє рішення третейського суду на відповідність нормам матеріального або процесуального права, а лише на дотримання процедурних вимог, які встановлені Законом України «Про третейські суди».

Виходячи з аналізу наведених норм чинного законодавства, державний суд виконує функцію контролю за законністю рішення третейського суду, не будучи наділеним правом контролю за його діяльністю, правом скасування або зміни рішення по суті.

Недотримання норм законодавства або недостатня обґрунтованість рішення третейського суду не є підставою для скасування державним судом такого рішення третейського суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «АТЛ» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року у справі №Д-08/14 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, за відсутності встановлених судом обставин для скасування рішення третейського суду, з урахуванням положень ст.458 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 5, 6, 12 Закону України «Про третейські суди», ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 354, 454-458, 460 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «АТЛ» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року у справі №Д-08/14.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року у справі №Д-08/14 за позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛ» та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2005191 від 30 листопада 2010 року, - залишити без змін.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

С у д д я: