Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/1435/17
Провадження № 2/273/49/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

27 листопада 2018 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Новицького Є. А. ,

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка справу за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визначення порядку користування житловим будинком та усунення перешкод в користуванні цим будинком та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи- Іваницька ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визначення порядку користування житловим будинком, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року ОСОБА_4 (далі також позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 (надалі також відповідачі) про визначення порядку користування житловим будинком та усунення перешкод в користуванні цим будинком.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 вересня 2007 року позивач купив у ОСОБА_11 житловий будинок №7 по провулку Шкільному в м. Баранівка Житомирської області.

Ухвалою Баранівського районного суду від 27.12.2011 року було визнано мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, якою за кожним із них було визнано право власності на ? частину цього будинку.

Позивач зазначає, що його право власності на вказаний будинок зареєстровано 02.03.2012 року у Державному реєстрі права власності на нерухоме майно, але він цим будинком не користується до цього часу, адже відповідач чинить перешкоди, не дає йому заходити до будинку та користуватися ним.

Вказаний вище будинок складається із: житлової кімнати 1-3 площею 16.69 кв.м., житлової кімнати 1-4 площею 11.86 кв.м., житлової кімнати 1-7 площею 7.98 кв.м., кухні 1-5 площею 10.66 кв.м., кладової 1-6 площею 3.02 кв.м., коридору 1-2 площею 5.33 кв.м. , веранди 1-1 площею 11.25 кв.м. погрібу під житловим будинком.

Біля будинку є такі по господарські будівлі: гараж площею 16.34 кв. м., літня кухня площею 6.38 кв.м. погріб під літньою кухнею площею 5 кв. м.

У 2013 році позивач предявив до відповідача позов про поділ цього будинку в натурі, але Баранівський районний суд своїм рішенням від 09.09.2013 року відмовив йому в такому поділі будинку з тих підстав, що він засумнівався у правильності висновку експерта.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що позивач не може належним чином реалізувати свої права на власніть, вирішив звернутися до суду із вказаним позовом.

14.02.2018 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив суд:

Ухвалити рішення, яким визначити порядок користування вказаним будинком та виділити:ОСОБА_4 в користування таке приміщення у цьому будинку: житлову кімнату 1-7 площею 7.98 кв.м.

ОСОБА_5 виділити в користування такі приміщення: житлову кімнату 1-4 площею 11.86 кв.м. та житлову кімнату 1-3 площею 16.69 кв.м., загальною площею 28.55 кв.м.

Решту приміщень, а саме: кухню 1-5 площею 10.66 кв.м., кладову 1-6 площею 3.02 кв.м., коридор 1-2 площею 5.33 кв.м., веранду 1-1 площею 11.25 кв.м., погріб під житловим будинком залишити у їх спільному користуванні.

Зобовязати відповідача ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 перешкод в користуванні виділиними приміщеннями та надати можливість зробити дублікат ключів від будинку чи надати йому можлиість встановити новий замок, ключі від якого будуть у позивача та увідповідача по даній справі.

Позивач в судове засідання не з'явився, натомість його представник ОСОБА_2 розгляд справи просив здійснювати за відсутності позивача, наполягав на його задоволенні з підстав вказаних у позові. Крім того, звернув увагу суду на те, що позивач, як власник майна не надавав згоди ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на його ремонт.

ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, при цьому, подала до суду відзив на позов та на заяву про зменшення позовних вимог від 14.02.2018, який обгрунтовувала тим, що придбаний ними (позивачем та відповідачем) будинок у 2007 році являв собою коробку без вікон та дверей, ремонт будинку вона виконувала із своєю родиною.

На сьогоднішній день у даному будинку проживають та зареєстровані окрім відповідача: її діти ОСОБА_6 разом з чоловіком ОСОБА_12, ОСОБА_10 та мати відповідача ОСОБА_8, яка хворіє і за якою вона доглядає.

Натомість позивач в даному будинку не проживає та не зареєстрований, адже має інший будинок по вул. Ломоносова, 55.

Доводи позивача про те, що відповідач йому чинить перешкоди у користуванні житлом є безпідставними.

З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Звертає увагу суду на те, що згідно договору купівлі-продажу продавець відчужив лише житловий будинок за 5000 грн, жодні надвірні будівлі до складу майна не входили, як то сараї, гаражі, літні кухні тощо.Тобто, ні за договором купівлі-продажу, ні в мировій угоді ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не домовлялися про їх поділ, а визначилися лише з частками житлового будинку.

Відповідач зазначає, що ремонт у будинку вона виконала сама зі своєю родиною, позивач жодної копійки не витратив, тому всі поліпшення виконані за її рахунок, що платіжними документами.

У 2012 році вона зареєструвала за собою право власності на ? житлового будинку. Проте на час затвердження мирової угоди та на сьогодні у житловому будинку зареєстровані та проживають діти позивача: ОСОБА_6 разом з чоловіком ОСОБА_12, ОСОБА_10 та її мати ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка хворіє і за якою доглядає відповідач.

Крім того, відповідач зазначає, що вона не чинить позивачу перешкоди у користуванні вказаним житловим будинком, а той поділ будинку, що запропонував позивач, буде порушувати права інших мешканців будинку, які користуються будинком на законних підставах та мають право проживати у ньому відповідно до ст. 405 ЦПК України, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_8.

З огляду на викладене, просила суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Представник ОСОБА_5- ОСОБА_3 в судовому засіданні вважала первісний позов таким, що не підлягає задоволенню за його безпідставністю, а також зважаючи на те, що позивач заявив позов, який є тотожний поділу, як за своїм змістом так і характером, у задоволенні якого раніше було відмовлено рішенням суду. Зустрічний позов ОСОБА_8 просила задовільнити частково.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_8, в судове засідання не зявилася, згідно поданої заяви, розгляд справи просила здійснювати без її участі, наполягала на задоволенні її зустрісчного позову, в якому зазначила, що згідно договору-купівлі продажу продавець відчужував житловий будинок за 5000 грн., це була реальна ринкова вартість, бо він був у жахливому стані і складався з однієї будівельної коробки, надвірні будівлі, як то сарай, гараж, літнякухня, погріб тощо до складу майна не входили.

Так як будинок потребував капітального ремонту, не мав ні вікон, ні дверей, були відсутні комунікації та опалення, ремонт проводили члени її родини, вона витрачала кошти на ремонт, що підтверджується відповідними платіжними документами.

Враховуючи викладене, зважаючи на ст. 405 ч. 1 ЦК України, просила суд виділити їй у користування кімнату, що позначена у технічному паспорті як: 1-4 площею 11.86 кв.м.

Суд, розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Баранівського районного суду від 27.12.2011 року затверджено мирову угоду укладену 27.12.2011 року сторонами в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення, зняття з реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок.

Крім того, даною ухвалою суду визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право приватної власності на ? частини житлового будинку №7 кожному, розташованому по провулку Шкільному в м. Баранівка, Житомирської області (а.с. 5).

Згідно витягів про державну реєстрацію прав, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували право власності на свої частки у вказаному будинку, які становлять ? частини (а.с. 6, 40).

Відповідно до справи на домоволодіння №2 вбачається, що на земельній ділянці розміщено будинок «А» та «Б» службве приміщення (а.с. 7-9)

Таким чичном, з наведених доказів досліджених судом вбачається, що позивач та відповідач дійшли згоди щодо добровільного поділу вказаного житлового будинку в результаті чого набули право власності на ? частини будинку кожен.

При цьому, позивач бажає визначити порядок користування вказаним житловим будинком, відповідач проти даного позову заперечує вважаючи його безпідставним.

Згідно положень ст.ст.21,24,41 Конституції України, ст.ст.319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» N 20 від 22.12.95 року судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю.

Згідно положень частини 1 та 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Право на звернення з таким позовом ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 358 ЦК України, згідно яких право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, суд вважає, що позивач має право вимагати визначення порядку користування житловим будинком який перебуває у спільній частковій власності без виділення часток в натурі.

Більше того, суд вважає, що таке право позивача має бути забезпечене в незалежності на наявність чи відсутність перешкод в такому користувані, оскільки такі права є різновидом на судовий захист прав власності громадян, які не залежать одне від одного.

При цьому, суд не бере до уваги доводів представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 у тій частині, що ОСОБА_5 зі своєю родиною покращила стан майна ОСОБА_4, адже як зазначив представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 не надавав згоди на таке покращення. Така позиція сторони захисту представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 відповідає вимогам приписів ч. 1 ст. 358 ЦК України, згідно якої право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Крім того, суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_3 у тій частині, що заявлений позов є тотожним позову про поділ майна, адже згідно ч.ч. 2, 3 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_4, у власності якого перебуває 1/2 спірного будинку має право на володіння та користування тією часткою майна, яка йому належить. При цьому, він не ставить питання про виділення його частки в натурі, що надало б йому право користування, володіння та розпорядження майном, а бажає фактично реалізувати своє право користування належним йому майном.

До того ж, поділ будинку за своїм змістом передбачає забезпечення самостійності обєктів нерухомого майна, з власним входом та допоміжними приміщеннями/спорудами, про що в первісному позові нейдеться.

При цьому, суд вважає, що доводи представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 у тій частині, що ОСОБА_4 є де проживати, неспівставні із нормами ч. 2 ст. 316 ЦК України, згідно якої на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Крім того, суд вважає, що задоволенню підлягає вимога позивача ОСОБА_4 про забезпечення йому можливості виготовлення ключів від вхідних дверей вказаного домоволодіння, адже в судовому засіданні було встановлено, що він дійсно не має ключів від вказаних дверей, а відповідач заперечуючи проти вказаного позову та даної вимоги, фактично позбавляє його можливості щодо вільного доступу до будинку та фактично підтверджує доводи позивача про такі перешкоди в користуванні майном в минулому.

При цьому, суд вважає необгрунтованими доводи відповідача про те, що до їх спільної часткової власності належить лиш будинок, а надвірних господарських будівель це не стосується, адже таке твердження суперечить п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» N 7 від 04.10.91 р. згідно якого різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником.

Крім того, суд визнає неналежними доказами товарні чеки №348, №124,№87, адже вони не містять інформації щодо предмету позову, у них міститься інформація про матеріали та їх вартість, при цьому, встановити той факт, що вони були куплені безпосередньо відповідачем та використані для покращення стану даного будинку неможливо (а.с. 25-27).

З огляду на викладене, суд вважає, що уточнений позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

При цьому, суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи- Іваницька ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визначення порядку користування житловим будинком слід відмовити з наступних підстав.

ОСОБА_8 зазначає, що вона має право та просить суд виділити для неї у користування житлову кімнату:1-4 площею 11.86 кв.м., інші приміщення залишити у спільному користуванні власників та осіб, які проживають та зареєстровані у будинку.

При цьому, в обгрунтування свої вимог додає товарні чеки № 327, № 35, №87, №52, №124, як такі що підтверджують факт витрачання її коштів на покращення стану спірного будинку.

Не зважаючи на викладене, суд визнає неналежними доказами та не бере до уваги товарні чеки № 327, № 35, №87, №52, №124, як такі, що не містять інформації щодо предмету спору (а.с. 58-62).

Крім того, суд бере до уваги той факт, що згідно положень ст.ст.21,24,41 Конституції України, ст.ст.319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Тобто, право власності громадян є непорушним.

Як було встановлено судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своє право власності на спірний будинок зареєстрували у встановленому законом порядку та набули право власності на 1 / 2 частини будинку кожен.

Таким чином, суд вважає, що доводи та вимоги ОСОБА_8 є необгрунтованими, а той факт, що вона та інші особи в результаті задоволення первісного позову будуть обмежені в своїх права не відповідає дійсності, адже згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

З огляду на викладе, зважаючи на фактичні обставини справи, враховуючи принцип непорушності права власності громадян, суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі.

Окрім того, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому, на користь позивача з відповідача суд стягує судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,7,8,10,11,12,13,83,247,258,259,263,265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Уточнений позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, про визначення порядку користування житловим будинком та усунення перешкод в користуванні цим будинком - задовольнити.

Визначити порядок користування житловим будинком №7 по провулку Шкільному в м. Баранівка Житомирської області, а саме:

виділити ОСОБА_4 в користування житлову кімнату 1-7 площею 7.98 кв.м.;

виділити ОСОБА_5 в користування житлову кімнату 1-4 площею 11.86 кв.м. та житлову кімнату 1-3 площею 16.69 кв.м., загальною площею 28.55 кв.м.

решту приміщень, а саме: кухню 1-5 площею 10.66 кв.м., кладову 1-6 площею 3.02 кв.м., коридор 1-2 площею 5.33 кв.м., веранду 1-1 площею 11.25 кв.м., погріб під житловим будинком залишити у спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Зобовязати ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 перешкоди в користуванні виділеними приміщеннями та надати йому можливість зробити дублікат ключів від будинку чи надати можливість встановити новий замок, ключі від якого будуть у ОСОБА_4 та у ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_10 про визначення порядку користування житловим будинком - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 05 грудня 2018 року.

Суддя Є.А. Новицький