Справа № 368/1561/17
Провадження № 2/368/80/18
Рішення

Іменем України

"25" жовтня 2018 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого: судді Закаблук О.В.

При секретарі: Гембар В.В.

З участю сторін:

Позивач: ОСОБА_1

Представник позивача: ОСОБА_2

Представник відповідача: ОСОБА_3

Представник третьої особи: ОСОБА_4

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до СТОВ «КОЛОС», третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійні вимоги, - ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, суд, -

В С Т А Н О В И В :

13.11.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надішла позовна зава ОСОБА_1 до СТОВ «КОЛОС», третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійні вимоги, - ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, ( а.с., 1 -3), в якій позивач просив суд винести рішення, на підставі якого:

- прийняти позов до розгляду та зодовольнити його;

- визнати незаконним наказ СТОВ «КОЛОС» № 105 К від 13.11.2017 (далі Наказ) про звільнення ОСОБА_1 з посади Директора.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтував наступним.

14 листопада 2014 року рішенням загальних зборів учасників СТОВ «Колос» (код ЄДРІІОУ 03754828) (далі також - Відповідач), оформленим протоколом від 27.22.2014 №4/28 його, - ОСОБА_1 (далі за текстом також Позивач, ОСОБА_1Д.) призначено на посаду директора СТОВ «Колос».

Наказом № 6 від 28.11.2014 ОСОБА_1 прийняті повноваження директора СТОВ «Колос».

13 листопада 2017 року йому надано для ознайомлення наказ СТОВ «Колос» № 105-К від 11.11.2017 (далі Наказ) про звільнення ОСОБА_1 з посади Директора за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку СТОВ «Колос» з 15.11.2017.

Однак, з моменту призначення його на посаду директора СТОВ «Колос» та до моменту отримання Наказу про звільнення, ним не порушувались правила трудової дисципліни та принципи діяльності СТОВ «Колос», напроти, перебуваючи на посаді Директора, він діяв від імені та в інтересах товариства, здійснював ефективне та оперативне управління працівниками вказаного товариства, виконував інші посадові обов'язки виключно на користь компанії.

Крім того, необхідно зазначити, що у період прийняття Наказу, він не міг будь-яким чином порушити трудову дисципліну СТОВ «Колос», адже перебував за межами України у відрядженні.

Згідно ч. 1 ст. 149 Кодексу законів про працю України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснении.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 Кодексу законів про працю України цієї статті при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступнь тякості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Однак, йому не повідомлялось до надання для ознайомлення Наказу, що нимю порушено будь-яким чином чи не виконано його трудові обовязки, а відтак і не відбирались письмові пояснення.

Крім того, про сумлінне виконання нимю трудових обовязків, додержання трудової дисципліни та трудового розпорядку свідчить те, що до нього жодного разу не застосовувались дисциплінарні стягнення, про свідчить трудова книжка.

Всупереч цьому, ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України, передбачає саме систематичне невиконанняобов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Про субєктивність оскаржуваного Наказу додатково свідчить той факт, що 03.11.2017 на СТОВ «Колос» повністю змінився склад засновників, а вже 11.11.2017 новими засновниками вирішено звільнити його з посади Директора та призначити іншу особу.

Необхідно зазначити, що незаконність звільнення підтверджується відсутністю будь-яких фактів допущення ним порушень, та документів, які б засвідчували такі факти.

Таким чином, процедура звільнення його з посади Директора, є незаконною та неузгодженою з установчими документами СТОВ «Колос».

Згідно із ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.

Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених па нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної правової норми для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовуватись заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний просту пок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

У справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен зясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з його вчиненням систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Враховуючи вищевикладені фактичні обставини справи, та норми права, просить суд задовольнити його позовні вимоги.

13.11.2017 року на підставі ч. 3 ст. 11 ЦПК України (чинного на той час) автоматизованою системою документообігу суду для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., ( а.с., 34).

14.11.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу, на підставі якої відкрито провадження у справі, та призначено справу до слухання, ( а.с., 40).

04.01.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла писмьова заява позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову, (а.с., 65 66), наступного змісту:

- ОСОБА_1 до Кагарлицького районного суду Київської області було подано позов до СТОВ «Колос» про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення. 14 листопада за позовом відкрито провадження у справі №368/1561/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, шо розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Позивач бажає змінити предмет поданого ним позову та просити суд:

- Визнати незаконним та скасувати наказ СТОВ «Колос» №105-К від 13.11.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади Директора;

- Поновити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на посаді Директора Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» (ідентифікаційний код 03754828).

Підстави заяви.

14 листопада 2017 року, за розглядом клопотання Позивача Кагарлицьким районним судом Київської області винесено ухвалу у справі №368/1561/17, якою забезпечено позов шляхом - «заборони державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань внесення будь-яких змін до відомостей про юридичну особу - СТОВ «Колос» (, адреса: 09236, Київська обл., Кагарлицький р-н, село Великі Пріцьки, вул. Центральна, 16), що містять в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань».

Дану ухвалу було подано до виконання, і до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань було внесено відповідну заборону на вчинення дій будь-якими реєстраторами, щодо внесення будь-яких змін до відомостей СТОВ «Колос».

13.12.2017 року, із відомостей ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, він дізнався, що директором СТОВ «Колос» є вже інша особа та інші учасники.

З відомостей ЄДР підставою для скасування ухвали від 14.11.2017 року про накладення заборони, була ухвала Апеляційного суду Київської області від 06.12.2017 року. Проте такої ухвали Апеляційним судом Київської області не приймалося.

В цей же день звернувшись до Кагарлицького районного суду Київської області з запитом, про ти чи було скасовану ухвалу суду від 14.11.2017 року про накладення заборони, йому було надано відповідь, що ухвала від 14.11.2017 року у справі №368/1561/17 є чинною. Отже ухвала не скасована, і заборона на сьогодні є діючою.

В подальшому ним повторно було подано на виконання ухвала від 14.11.2017 року у справі №368/1561/17, і до ЄДР знову ж було внесено заборону передбаченою даною ухвалою.

Проте з нову ж таки 27.12.2017 року з відомостей ЄДР юридичних осіб та фізичних -осіб підприємців та громадських формувань, він дізнався що було призначено нового директора та змінено склад засновників.

З отриманої відповіді від сектору державної реєстрації відділу адміністративних послуг Кагарлицької РДА, вбачається що заборону, яка накладена на підставі ухвали Кагарлицького районного суду від 14.11.2017 року у справі №368/1561/17 було скасовано на підставі ухвали Кагарлицького районного суду від 24.11.2017 року у справі №368/1561/17.

З відповіді, отриманої від Кагарлицького районного суду від 27.12.2017 року вбачається, що ухвала Кагарлицького районного суду від 14.11.2017 року у справі №368/1561/17 в апеляційному порядку не оскаржувалася та не скасовувалася Кагарлицьким районним судом Київської області.

Таким чином, всі вищенаведені обставини спонукають змінити предмет спору, так як визнання наказу про має звільнення недійсним не захистить його права бути поновленим на посаді Директора СТОВ «Колос».

На підставі вищевикладеного просить дану заяву задовільнити.

22.01.2018 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, ( а.с., 92 94), на підставі якої:

- клопотання представника позивача, - ОСОБА_2 про залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - задоволено.

- залучено до участі в справі № 368/1561/17, провадження № 2/368/80/18, за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «Колос» про визнання незаконним наказу СТОВ «Колос» № 105 К від 13.11.2017 року про звільнення, та поновлення на роботі, в якості третьої особи, що незаявляє самостійні вимоги на предмет позову, на стороні відповідача, - фізичну особу, - - ОСОБА_5, (РНОКПП НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 а, кв. 22, адреса для листування: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, під»зд 3, поверх 3, номер засобів зв»язку: (050) 368 11 88).

- роз»яснено третій особі, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача, - ОСОБА_5, що на підставі ч. 1 ст. 181 ЦПК України він має право подати письмове пояснення щодо позову, встановивши строк на подання такого пояснення, - до 29.01.2018 року.

31.01.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшло письмове пояснення А.В. ОСОБА_5, (а.с., 101 102), наступного змісту:

- ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області його, - ОСОБА_5 залучено до участі в справі №368/1561/17 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача.

Керуючись ст. 181 ЦПК України, він надає наступні письмові пояснення щодо позову.

Він, ОСОБА_5 з 30.10.2017 р. є учасником Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОС» () (далі - СТОВ «КОЛОС») з часткою у статутному капіталі товариства в розмірі 60%, що підтверджується:

- Договорами купівлі-продажу частки статутного капіталу СТОВ «КОЛОС» від 30.10.2017 р., посвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованими в реєстрі за №№№ 3126, 3127, 3130 (копії договорів купівлі- продажу додаються);

- Протоколом загальних зборів учасників СТОВ «КОЛОС» № 30/10/2017 від 30.10.2017 р. (копія протоколу загальних зборів учасників додається);

- Статутом СТОВ «КОЛОС» від 30.10.2017 р., зареєстрованим державним реєстратором 03.11.2017 р. за №9001030;

- Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 04.12.2017 р. (копія Витягу станом на 04.12.2017 р додається).

11.11.2017 року було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади директора СТОВ «Колос» за систематичне невиконання покладених на нього трудових обов'язків.

В подальшому 08 грудня 2017 р. він дізнався, що Міністерством юстиції України на підставі Висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 07.12.2017 р. було прийнято Наказ № 3898/5 від 07.12.2017 р. «Про скасування реєстраційної дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань» (далі - Наказ), згідно з яким:

- задоволено у повному обсязі скаргу ОСОБА_6 від 10.11.2017 р.;

- скасовано реєстраційну дію у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.02.2014 №1000421 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», проведену державним реєстратором реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області ОСОБА_7 щодо СТОВ «КОЛОС» (копія Наказу Мін 'юсту додається).

На підставі вказаного Наказу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено зміни, згідно з якими єдиним учасником, власником 100% статутного капіталу та керівником СТОВ «КОЛОС» визначено ОСОБА_6.

Йому не зрозуміло, яким чином були внесені зміни до ЄДР щодо СТОВ «Колос», оскільки ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 14.11.2017 р. у справі №368/1561/17, яка набрала законної сили 23.11.2017 р. та була внесена до ЄДР 16.11.2017 р., було заборонено державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань внесення будь-яких змін до відомостей про юридичну особу - СТОВ «Колос» (, адреса: 09236, Київська обл., Кагарлицький р-н, село Великі Пріцьки, вул. Центральна, 16), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Таким чином, на сьогодні в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відсутні записи: про призначення керівником СТОВ «Колос» - ОСОБА_1, та щодо нього, як учасника, власника 60% Статутного капіталу СТОВ «Колос».

А з цього слідує, що юридично ОСОБА_1 не призначався директором СТОВ «Колос», а він взагалі не був його учасником, а отже і всі рішення, прийняті після 08.12.2017 року загальними зборами учасників СТОВ «Колос» за його участю на сьогодні є недійсними.

Для відновлення його порушеного права та записів в ЄДР, та для підтвердження дійсності прийнятих ним рішень на загальних зборах учасників СТОВ «Колос», вищевказаний наказ було оскаржено в судовому порядку.

Так наказ № 3898/5 від 07.12.2017 р. «Про скасування реєстраційної дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» ним оскаржено в адміністративному порядку, і Окружним адміністративним судом м. Києва 19.12.2017 року відкрито провадження у справі (копію ухвали про відкриття провадження у справі додає).

Паралельно ним подано позов до Господарського суду Київської області про визнання права власності на корпоративні права СТОВ «Колос», і цим судом 17.01.2018 року відкрито провадження у справ (копію ухвали про відкриття провадження у справі додає). Господарським судом Київської області ухвалою накладено заборону на відчуження та будь-яке розпорядження часткою статутного капіталу СТОВ «Колос» в розмірі 60%.

Але не дивлячись на заборони судів, в подальшому щодо СТОВ «Колос» проведено вже не одну зміну у записах ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

05.02.2018 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, (а.с., 144 145), на підставі якої:

- зупинено провадження у справі № 368/1561/17, провадження № 2 о/368/10/18, за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «Колос», третя особа, - ОСОБА_5, про визнання незаконним наказу СТОВ «Колос» № 105 К від 13.11.2017 року про звільнення, та поновлення на роботі, до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/16385/17, яка розглядається у порядку адміністративного судочинства Окружним адміністративним судом м. Києва.

29.05.2018 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, (а.с., 159 161), на підставі якої:

- провадження у справі № 368/162/18, провадження № 2/368/359/18, за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «Колос», третя особа, - ОСОБА_5, про визнання незаконним наказу СТОВ «Колос» № 105 К від 13.11.2017 року про звільнення, та поновлення на роботі, - поновлено.

- призначено справу до слухання на 09 год. 00 хв. 07.06.2018 року.

13.07.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надлійшло додаткове пояснення представника СТОВ «КОЛОС» ОСОБА_8, (а.с. 221 223), наступного змісту:

13.11.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (Позивач) до СТОВ «Колос» (Відповідач) про визнання незаконним наказу СТОВ «Колос» № 105 - К від 13.11.2017 року про звільнення, та поновлення на роботі, в якій позивач просить суд винести рішення, яким:

- прийняти позов до розгляду та задовольнити його;

- визнати незаконним наказ ТОВ «Колос» № 105 - К від 13.11.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора;

14.11.2018 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

04.01.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивача про зміну предмету позову, в якій позивач просить суд винести рішення, на підставі якого:

- визнати незаконним та скасувати наказ СТОВ «Колос» № 105 - К від 13.11.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» (ідентифікаційний код 03754828).

05.02.2018 року адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла заява Відповідача про закриття провадження в справі у звязку з визнанням загальними зборами учасників Відповідача незаконним наказу про звільнення, який оскаржується Позивачем. В якості доказу Відповідачем було надано Протокол № 2 від 03.02.2018 позачергових Загальних зборів учасників СТОВ «Колос», яким оскаржуваний наказ визнавався незаконним, а Позивач був поновлений на посаді директора СТОВ «Колос».

На підставі § 1 Глави 1 розділу 3 Цивільного процесуального кодексу України, просимо суд взяти до уваги наступне.

Позивач просить визнати незаконним та скасувати оспорюваний ним наказ, який вже визнаний незаконним Загальними зборами учасників Відповідача 03.02.2018, про що наданий відповідний протокол зборів учасників.

Позивач вже поновлений на посаді директора вищевказаним рішенням Загальних зборів.

Згідно п. 34 Постанови Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів стосовно до правил ст.24 КЗпП рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

При цьому, виходячи з засад цивільного та трудового законодавства, у випадку поновлення на посаді вищої посадової особи товариства, яка і має право підписання наказів про прийняття на роботу або звільнення, розпорядчим документом про поновлення її на роботі є відповідне рішення власника або уповноваженого ним органу, зокрема - рішення загальних зборів учасників товариства. Таким чином, при поновленні одноособового керівника товариства, розпорядчим документом про його поновлення на роботі виступає протокол зборів учасників товариства.

Необхідно також врахоувати, що відповідно до частини 3 статті 99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Згідно ж пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Як вказує правова позиція Верховного Суду України, що міститься в Постанові ВСУ від 07 лютого 2018 року по справі № 711/5711/16-ц1, тлумачення пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України та частини третьої статті 99 ЦК України свідчить, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.

Згідно статті 92 ЦК України дієздатність юридичної особи здійснюється через її органи. Поняття дієздатності є цивілістичним, а отже, формування, зміна та припинення органів юридичної особи регулюються цивільним законодавством. Той факт, що члени колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособовий його керівник перебувають у трудових відносинах із товариством, не встановлює пріоритет трудового регулювання над цивілістичним, оскільки до цих відносин не може застосовуватися модель «роботодавець - працівник», властива трудовим відносинам.

Правовий статус членів колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособового його керівника значно відрізняється від статусу інших працівників, що обумовлено специфікою його трудової діяльності, яка полягає у виконанні ним функцій по управлінню товариством.

Таким чином, передбачена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України підстава розірвання трудового договору не передбачає необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з'ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів.

Окрім цього, правова позиція Верховного Суду по справі № Справа № 910/17879/17 (Постанова ВСЦ від 12 червня 2018 року) вказує, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Правова позиція ВСУ в рішенні від 17.11.20103 по справі за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Полтаванафтопродукт», про визнання відсторонення незаконним, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди за касаційними скаргами з доповненнями до них товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Полтаванафтопродукт» (далі ТОВ «ТД «Полтаванафтопродукт») на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 липня 2009 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 4 листопада 2009 року, вказує на те, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Виходячи з вищенаведеного, вважаємо, що станом на сьогоднішній день предмет спору відсутній. Позивач поновлений на роботі відповідно до рішення вищого органу управління (власників) Позивача, і тимчасово відсторонений ним відповідно до повноважень, наданих власнику чинним законодавством України.

З огляду на це, просимо відмовити в задоволенні вимог Позивача з огляду на їх невідповідність законодавству.

В судовому засіданні, яке відбулося 25.10.2018 року, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обгрунтовував свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині його позовної заяви, додаткових поясненнях, та які судом наведені вище.

В судовому засіданні, яке відбулося 25.10.2018 року, представник позивача ОСОБА_1, - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обгрунтовував свою позицію обставинами та нормами права, які містяться в мотивувальній частині позовної заяви, додатковому поясненні, які судом наведені вище.

В судовому засіданні, яке відбулося 25.10.2018 року, представник відповідача СТОВ «КОЛОС», - ОСОБА_3 вирішення питання поклав на розсуд суду.

В судовому засіданні представник третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійні вимоги, - ОСОБА_5, - ОСОБА_4 позов підтримав.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред»являються в суд за їх місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Згідно ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред»являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі, - ОСОБА_1 зареєстрованийц за адресою: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Медова, будинок № 1 а.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача, - юридичної особи Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос», (СТОВ «Колос») є адреса 09236, Київська область, Кагарлицький район, село Великі Пріцьки, вулиця Центральна, будинок 16.

Відповідно, враховуючи як місцепроживання позивача, так і місцезнаходження відповідача юридичної особи, та положення ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 28 ЦПК України дана цивільна справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду загальної юрисдикції першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні з пояснень учасників процесу та письмових доказів, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.

Позивачем по справі є фізична особа, громадянин України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт громадянина України серії СН 013511, виданий 8 вересня Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідачем по справі є юридична особа, - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Колос», - надалі СТОВ «КОЛОС», 09236, Київська область, Кагарлицький район, село Великі Пріцьки, вулиця Центральна, будинок 16, Код Ж.

Спір по даній справі лежить в площині трудових правовідносин, який регулюється КЗпПУ.

Спір виник за наступних обставин.

Згідно протоколу № 4/28 Загальних Зборів учасників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» () від 27 листопада 2018 року с. Великі Пріцьки Кагарлицького району Київської області, зокрема, п. 6 призначено на посаду директора СТОВ «КОЛОС» ОСОБА_1 з 28.11.2014 року, ( а.с., 4 5).

Згідно Наказу № 6 від 28 листопада 2014 року, (а.с., 7), позивач по справі, - ОСОБА_1, згідно протоколу № 4/28 загальних зборів працівників СТОВ «КОЛОС» від 28.11.2014 року приступив до виконання обов»язків директора сільськогосподаського товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОС».

Даний факт підтверджується також трудовою книжкою серії БТ ІІ № 7650143, яка видана 01 липня 1993 року на ім»я ОСОБА_1, ( а.с., 9), де в п. 29 міститься напис, - 28.11.2014 Прийнятий на посаду директора СТОВ «КОЛОС» за сумісництвом згідно штатного розкладу на підставі наказу № 6 від 28.11.2014.

Наказом № 105 К від 11 листопада 2017 року «Про припинення трудового договору» звільнено з 15 листопада 2017 року ОСОБА_1, директора, за систематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку СТОВ «КОЛОС» на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України, рішення засновників від 11.11.2017 року.

З огляду на письмові докази, досліджені в судовому засіданні, суд вважає таке звільнення незаконним та таким, що порушує норми Основного Закону України, - Конституції України, та норми галузевого права, - норми КЗпУ.

Застосування норм Конституції України.

Згідно ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Суд зазначає, що право на працю є визначальним для групи конституційних соціально-економічних прав, серед яких - право на відпочинок, право на страйк з метою захисту трудових прав.

Україна обрала сучасну форму реалізації права на працю, за якою принциповим положенням є не гарантоване надання роботи та забезпечення повної зайнятості, як це було закріплено в Конституції Української PCP 1978 p., а право на вільний вибір праці, тобто свобода праці. Свобода праці більшою мірою відповідає міжнародним стандартам та найпоширенішій зарубіжній практиці в реалізації конституційного права на працю.

Так, у ст. 23 Загальної декларації прав людини 1948 р. закріплено право на працю, на вільний вибір місця роботи, на справедливі та сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Право на працю, згідно із ст. 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 p., включає право кожної людини на отримання можливості заробляти собі на прожиття працею, котру вона вільно обирає або на яку вона вільно погоджується.

Проте, реалізацію права на працю не слід зводити до права кожного вимагати працевлаштування на підприємстві, в установі, організації, які він обрав для працевлаштування. Трудові правовідносини виникають на основі трудового договору, у процесі укладення якого сторони мають дійти згоди з усіх необхідних умов місця роботи, трудової функції (роботи за певною професією, спеціальністю, кваліфікацією, посадою), оплати праці тощо.

Документальноознайомча процедура при прийнятті на роботу дозволяє роботодавцю реалізувати право на добір кадрів, шо полягає у можливості відібрати для виконання роботи претендента, який найбільшою мірою відповідає вимогам до виконання певної роботи, встановленим законодавством та локальними нормативними актами підприємства, установи, організації.

Згідно ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Слід зазначити, що однією з головних гарантій від незаконного звільнення є те, що роботодавець не може діяти довільно, на власний розсуд визначаючи як підстави, так і процедуру звільнення.

Вона грунтується на загальновизнаних правилах, встановлених у Конвенції 158 Міжнародної організації праці 1982 р. про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця (ратифікована Україною 04.02.1994 р.): трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, повязаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби (ст. 4).

Не можуть бути законною підставою для припинення трудових відносин такі причини:

а) членство у профспілці або участь у профспілковій діяльності в неробочий час або за згодою підприємця в робочий час;

b) намір стати представником трудящих, виконання в теперішній час або в минулому функцій представника трудящих;

с) подання скарги або участь у справі, порушеній проти підприємця, за звинуваченням у порушенні законодавства чи правил, або звертання до компетентних адміністративних органів;

d) раса, колір шкіри, стать, сімейний стан, сімейні обовязки, вагітність, віросповідання, політичні погляди, національність або соціальне походження;

е) відсутність на роботі в період перебування у відпустці по материнству (ст. 5);

відсутність на роботі у звязку з хворобою або травмою (ст. 6 цієї Конвенції).

В Україні підстави припинення трудових правовідносин встановлюються в нормативних актах рівня не нижче закону.

Додаткові, порівняно із законодавством, підстави припинення трудового договору можуть встановлюватися у трудовому контракті (ч. 3 ст. 21, п. 8 ст. 36 КЗпПУ).

Слід також зазначити,що підстави для припинення трудових відносин мають бути законними, тобто, передбачатися в законодавчих актах, та вони повинні бути пов»язаними зі здібностями чи поведінкою працюючого аббо викликаними виробничою необхідністю підприємства.

Застосування норм галузевого права, - норм КЗпПУ.

Так, з позивачем ОСОБА_1 припинено трудовий договір на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпПУ, - систематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку СТОВ «КОЛОС».

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Дійсно, положення п. 3 ст. 40 КЗпП дає право власнику розірвати трудовий договір у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором чи правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до нього раніше вживалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

При звільненні працівника за цією підставою слід враховувати, що на працівника покладаються обов'язки, які є:

- складовими його трудової функції;

- іншими обов'язками, передбаченими правилами внугрішнього трудового розпорядку.

Обов'язки, що становлять другу групу наведеної класифікації, відображені у Типових правилах внутрішнього трудового розпорядку, затверджених Державним комітетом СРСР з праці і соціальних питань за погодженням з ВЦРПС.

Крім того, ці обов'язки визначаються правилами внутрішнього розпорядку, що приймаються трудовим колективом підприємств, установ, організацій (ст.142 КЗпП).

Підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України є систематичне невиконання працівником трудових обов'язків.

Легальне тлумачення систематичності було спочатку дане роз'ясненням Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань та Секретаріату ВЦРПС "Про деякі питання, пов'язані з застосуванням законодавства про трудову дисципліну" (п.3.2).

Систематично порушуючими трудову дисципліну були визнані працівники, що мали дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни і порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення.

Дисциплінарні стягнення погашаються, якщо протягом року після їх застосування працівник не порушив дисципліну знову (ст. 151 КЗпП).

Якщо дисциплінарне стягнення не погашене часом чи не зняте до закінчення встановленого річного строку, порушення трудової дисципліни працівником дає підставу для його звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП.

Юридичну чинність згаданого визначення систематичності невиконання трудових обов'язків підтвердив Пленум Верховного Суду України у постанові Про практику розгляду судами трудових спорів", зафіксувавши їх у п. 23 цієї постанови.

Звільнення за п. 3 ст.40 КЗпП допускається лише за наявності вини працівника. Принцип вини прямо закріплений у п.24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку, який поширюється і на звільнення як одне із видів дисциплінарного стягнення (ст.247 КЗпП). У п. 3 ст.40 КЗпП принцип вини закріплений побічно (звільнення допускається за систематичне невиконання трудових обов'язків "без поважних причин").

Проте, як вбачається з матеріалів справи, до позивача ОСОБА_1 до його звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ раніше міри дисциплінарного стягнення не застосовувалися, що, звісно ж виключає його звільнення з підстав, зазначених в п. 3 ч. 1 ст. 40 КзпУ.

Слід зазначити, що представниками відповідача в судоовому засіданні не оспорювався той факт, що позивач ОСОБА_1 до звільнення будь яких дисциплінарних стягнень не мав.

Також суд вважає, що у випадку звільнення позивача ОСОБА_1 було порушено процедуру притягнення йцого до дисциплінарної відповідальності, яка врегульована ст. 149 КзпУ.

Так, згідно ст. 149 КзпУ:

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Отже, з огляду на вищевказану норму трудового права, до застосування дисциплінарного стягнення власник зобов»язаний зажадати від працівника письмових пояснень.

Відсутність таких пояснень не перешкоджує застосуванню стягнення, якщо власник має докази того, що пояснення від працівника він зажадав, але працівник їх не дав.

Як правило, таким доказом є акт, складений за підписом декількох осіб у підтвердження відмови працівника надати пояснення по суті порушення трудової дисципліни.

Як встанорвлено в судовому засіданні, роботодавець ніяких пояснень у позивача ОСОБА_1 не відбирав, обмежившисчь виданням наказу за надуманими підставами в той час, коли позивач перебував у офіційному відрядженні.

Також в даному випадку суд зазначає, що представниками відповідача не оспорювався той факт, що від позивача не вібиралися будь які пояснення щодо систематичного невиконання без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку СТОВ «КОЛОС», а саме, - в чому вони мали вираз, та не надлали таких доказів на протязі майже року слухання даної справи.

Слід зазначити, що положення ч. 2 ст. 149 КЗпП надає право власнику вибирати вид стягнення, але зобов'язує його враховувати при цьому цілу низку факторів, а саме:

1) ступінь тяжкості скоєного проступку.

2) заподіяну порушенням шкоду;

3) обставини, за яких вчинено проступок;

4) попередню роботу працівника.

Працівник має право оскаржити у суді накладене на нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, посилаючись на те, що власник не врахував перелічені фактори.

Оскаржити згідно з цими підставами не можна лише догану, оскільки це найменш суворий вид стягнення, який власник має право застосувати за будь-яке порушення трудової дисципліни.

З огляду на вищевказану норму права, представниками відповідача в судовому засіданні взагалі не доведено факт дисциплінарного проступку в діях позивача ОСОБА_1

Застосування положення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, - надалі Постанови.

- згідно п. 18 Постанови при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з»ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Як судом зазначалося вище, під час слухання справи впродовж тривалого часу, представниками відповідача не надано будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що позивачем ОСОБА_1 здійснювалися систематичні невиконання без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку СТОВ «КОЛОС», а тому суд вважає, що підстава звільнення позивача ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону, зокрема, нормам Конституції України та нормам галузевого права, - нормам КЗпПУ;

- згідно п. 23 Постанови за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Як встановлено судом, до позивача ОСОБА_1 до звільнення не застосовувалися захидо дисциплінарного стягнення, що підтверджує позицію позивачу щодо того, що його було незаконно звільнено з роботи, всупереч чинному законодавству.

Окрім того, представниками відповідача не наведено будь яких доказів на підтвердження того, що позивачем ОСОБА_1, як директором порушено, чи ним зловживалися права, які передбачено 11.3.2. 11.3.6. а) л).

Таким чином, суд вважає, що процедура звільнення позивача ОСОБА_1 з посади Директора є незаконною, та, зокрема, неузгодженою з установчими документами СТОВ «КОЛОС», зокрема, з Статутом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОС».

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовував позовну заяву позивач ОСОБА_1, - мали місце;

- із встановлених обставин випливає спір , що виник з трудових правовідносин, вирішення якого в порядку цивільного судочинства передбачено ч. 1 ст. 19 ЦПК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - загальновизнані правила, встановлені у Конвенції 158 Міжнародної організації праці 1982 р. про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця (ратифікована Україною 04.02.1994 р.), ч.ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України, п.п. 18, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ ст. 149 КзпУ, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268, п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- суд допускає негайне виконання рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, так як згідно вищевказаної норми процесуального права суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні сасовані судом до винесення рішення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись загальновизнані правила, встановлені у Конвенції 158 Міжнародної організації праці 1982 р. про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця (ратифікована Україною 04.02.1994 р.), ч.ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України, п.п. 18, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ ст. 149 КзпУ, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268, п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до СТОВ «КОЛОС», третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійні вимоги, - ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ по СТОВ «КОЛОС» № 105 К від 13.11.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора СТОВ «Колос».

Поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, паспорт громадянина України серії СН 013511, виданий 8 вересня 1995 року Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на посаді Директора СТОВ «КОЛОС».

Допустити негайне виконання рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.