П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.,

суддів: Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

и секретарі: Покладі Д.В.,

Позивач: ОСОБА_2

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3

Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш»

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення суми компенсації (суддя Карапута Л.В.), ухвалене об 11 год. 59 хв. у м. Чернігові, повний текст рішення складено 13 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

30.10.2017 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача та просив захистити порушені Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 виключні права ОСОБА_2 на твір образотворчого мистецтва - картину "Созерцатель", шляхом стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що грошовому еквіваленті складає - 32 000, 00 грн. В обґрунтування позову вказав, що в 2011 році ОСОБА_4 (Автор) своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва під назвою - "Созерцатель" (надалі - Твір). Авторство ОСОБА_4 на вищевказаний Твір підтверджується підписом Автора на картинах, як це передбачено ч. 1 ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права". Додатково Автор зареєструвала своє авторське право у Державному департаменті інтелектуальної власності при Міністерстві економічного розвитку і торгівлі України, згідно ч. 5 ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права", на що Автору видано Свідоцтво про реєстрацію авторського права № 73811 від 12.09.2017року. 07.09.2017 року Автор передала ОСОБА_5 свої виключні права на твори, в тому числі на твір образотворчого мистецтва - картину під назвою "Созерцатель", на підставі Ліцензійного №КС-07/09-17 від 07.09.2017року. Позивач є власником виключних прав на твори образотворчого мистецтва - картину під назвою: "Созерцатель". 16.09.2017 року в магазині "ВіВат, канцелярія!", господарську діяльність в якому здійснює ФОП ОСОБА_3, за адресою: м. Чернігів, вул. 77-й Гв. Дивізії, 1А в ТЦ "Голівуд", здійснюється розповсюдження товару:"Зошит офісний", штрих код №1- 642; Артикул №1: 245564, ApT.:T-A-SK-32-KL/60g-16332, на лицевій стороні якого протиправно використано Твір Позивача, а саме частину картини під назвою "Созерцатель" (2011 р.). В звязку з цим позивач звернувся із вказаним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 січня 2018 року (без виходу у нарадчу кімнату) до участі в справі в якості третьої особи було залучено ТОВ «Компанія «Фреш».

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію в сумі 37230 грн та 640 грн судового збору, а всього 37870 грн. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач без згоди позивача ОСОБА_4 здійснював розповсюдження шляхом продажу товарів із зображенням творів «Созерцатель» , авторські права на які належать позивачу, що є порушенням її майнових та немайнових прав, які охороняються Законом України «Про авторське право і суміжні права». Враховуючи принцип справедливості, добросовісності та розумності, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат на час постановлення рішення, що складає 37230 грн .

В апеляційній скарзі ТОВ «Компанія «Фреш» просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. ТОВ «Компанія «Фреш» посилається на те, що судом неправильно визначено розмір компенсації через незастосування положень п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 року. Також особа, що подала апеляційну скаргу, вважає недоведеним факт існування у позивача авторського права на момент виготовлення зошиту, враховуючи, що останній виготовлено у 2016 році, в той час як автором свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір отримано 12.09.2017. Третя особа стверджує, що в справі відсутні докази, зокрема експертний висновок, підтвердження факту тотожності малюнку, відтвореного на зошиті, та твором образотворчого мистецтва «Созерцатель». Також вважає, що при визначення розміру компенсації повинний враховуватись розмір завданих збитків, який становить суму вартості придбаного зошиту.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що юридичним фактом для виникнення та надання твору правової охорони є саме момент його створення, а не реєстрації авторського права та отримання свідоцтва про його реєстрацію. На кожному зі спірних творів зазначено автора «Маряна», що свідчить про дотримання положення щодо зазначення автора на примірнику твору, а тому в даному випадку застосовується презумпція авторства. Факт розповсюдження відповідачем контрафактної продукції підтверджується товарним та банківськими чеками, а також відеозаписом і листом- відповіддю на претензію-вимогу. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, тобто її мінімальний розмір який може бути стягнутий за рішенням суду, а тому розмір збитків ніяким чином не впливає на розмір компенсації.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Згідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що 07 вересня 2017 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено Ліцензійний договір №КС-07/09-17, за яким ОСОБА_4, як автор, надає ОСОБА_2 виняткові права (виключну ліцензію) на використання творів, зазначених у Додатку №1 до Договору, способами і в порядку, зазначеними в п.2.2. та п.2.10 цього Договору, виключне право на використання Творів і право перешкоджати неправомірному використанню творів, а ОСОБА_2 виплачує автору винагороду (роялті) за надання прав на твори.

12 вересня 2017 року ОСОБА_4 здійснила реєстрації авторського права на «Збірник творів образотворчого мистецтва художниці Маряни ОСОБА_4» та отримала свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір.

Зображення Твору «Созерцатель», створений автором у 2011 році, міститься у додатку № 1 до Ліцензійного договору №КС-07/09-17 від 07.09.2017.

Згідно з пунктами 2.3 та 2.4 Ліцензійного договору №КС-07/09-17 від 07.09.2017 ліцензіар (автор) надає ліцензіату (позивачу) виключні права дозволяти використання творів третім особам та забороняти їм неправомірне використання творів способами, передбаченими п.2.2. Договору.

Отже, позивачу належать виключні майнові авторські права на зображення Твору «Созерцатель», який охороняється Законом незалежно від інших об'єктів авторського права.

16 вересня 2017 року в магазині «ВіВат, канцелярія!», за адресою м.Чернігів, вул. 77-ї Гвардійської Дивізії, 1а в ТЦ «Голівуд» було виявлено факт продажу (розповсюдження) товару зошиту офісного, на лицьовій стороні якого без дозволу позивача як власника виключних майнових авторських прав на твір було використано частину картини під назвою «Созерцатель».

Факт продажу (розповсюдження) об'єкту авторського права підтверджується фіскальним чеком від 16.09.2017 року, чеком від 16.09.2017 року. виданим платіжним терміналом відповідача, відеозаписом придбання товару.

Відповідно до ст. 15 Закону України Про авторське право і суміжні права до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право), зокрема, належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Факт відсутності у відповідача правової підстави на використання обєктів інтелектуальної власності, зокрема частини втору «Созерцатель», від позивача, як суб'єкта, що має виключне право на дозвіл чи заборону використання таких творів іншими особами відповідно до ст. 15 Закону України Про авторське право і суміжні права, вважається судом встановленим, оскільки доказів іншого суду не надано.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, правомірно визнав доведеним порушення відповідачем виключних майнових авторських прав на твір образотворчого мистецтва, а саме частини твору «Созерцатель», яка отримує правову охорону нарівні з твором, за відсутності у відповідача правової підстави на використання твору або його окремих частин.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ТОВ «Компанія «Фреш», заперечуючи проти тотожності малюнку, відтвореного на зошиті, та твором образотворчого мистецтва «Созерцатель» не надає на підтвердження такого заперечення будь-яких належних доказів. З врахуванням ч. 6 ст. 81 ЦПК України про те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, доводи апеляційної скарги в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.

В апеляційній скарзі ТОВ «Компанія «Фреш» наполягає на відсутності підстав для стягнення з відповідача компенсації за порушення майнових авторських прав у звязку з недоведеністю факту існування у позивача авторського права на момент виготовлення зошиту, враховуючи, що останній виготовлено у 2016 році, в той час як автором свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір отримано 12.09.2017.

Зазначене твердження не ґрунтується на вимах закону, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст.437 ЦК України авторське право виникає з моменту створення твору. Зазначене узгоджується із положеннями ст. 11 Закону України «Про авторське права і інші суміжні права», згідно із якою авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення.

Відповідно до Додатку №1 до Ліцензійного договору №КС-07/09-17 від 07.09.2017 твір «Созерцатель» був створений автором ОСОБА_4 у 2011 році. Протилежне жодним із учасників справи не спростовано.

Таким чином, станом на 16.09.2017 року позивач мав виключні майнові права на спірний твір.

Отже, згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України Про авторське право і суміжні права за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену Цивільним кодексом України, законом чи договором (ст. 431 Цивільного кодексу України).

За змістом статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону «Про авторське право та сумісні права» право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Використання твору без дозволу суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону, за яке пунктом "г" частини другої статті 52 цього Закону передбачена можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Разом з тим, визначаючи розмір компенсації, суд першої інстанції не звернув увагу на положення пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", відповідно до якого мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників, та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 грн.

Виплата компенсації за порушення майнових авторських прав підпадає під ознаки "інших виплат", тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений законом на час прийняття рішення у справі, не підлягав застосуванню як розрахункова величина при визначенні компенсації.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині є ґрунтовними, сума компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 16 000 грн (10х1600 грн=16 000 грн).

Крім того, апеляційний суд вважає зазначити наступне.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи 37230 грн на користь позивача, суд першої інстанції, зазначивши про часткове задоволення позову, допустив порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

Із позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що ним визначена ціна позову у 32 000 грн та заявлена вимога про стягнення компенсації у розмірі 32 000 грн.

Позивачем згідно з положеннями ст. 49 ЦПК України позовні вимоги не змінювались, тобто вимог про стягнення коштів в сумі 37230 грн фактично заявлено не було.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та порушив принцип диспозитивності судочинства.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в позовній заяві ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача 32 000 грн компенсації, а апеляційним судом її розмір встановлено в розмірі 16 000 грн 00 коп, то позовні вимоги задоволено на 50%. Враховуючи, що при зверненні до суду з позовом позивачем сплачено 640 грн судового збору, за розгляд справи судом першої інстанції з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 320 грн судового збору (640 х 50%), в звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні і в частині стягнутого судового збору.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 квітня 2018 року змінити в частині визначеного судом розміру компенсації та судового збору, зменшивши розмір компенсації з 37230 грн 00 коп. до 16 000 грн. 00 коп, а розмір судового збору з 640 грн 00 коп. до 320 грн.00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного ОСОБА_2 протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 червня 2018 року.

Головуючий:Судді: