Справа № 296/5034/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"15" листопада 2018 р. м.Житомир

Корольовськийи районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.

за участі секретаря судового засідання Четвертухи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої осіб Органу опіки і піклування Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2018 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулась ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є батьком малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2., позбавити батьківських прав щодо дитини, а також, ухвалити рішення щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує на те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не приймає належної участі у вихованні та утриманні свого сина, який проживає разом з нею і постійно потребує догляду та матеріальних витрат тощо.

Ухвалою судді від 06 червня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

У судове засідання позивач не з'явилась, надавши суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти розгляду справи за її відсутності, підтримує позовні вимоги повністю та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав.

Представник третьої особи до суду не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що підтримує позов повністю.

За викладених обставин та відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

В ч.ч.1, 6 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що сім'я є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 9).

Батько малолітнього ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Тривалий час не спілкуються з сином, не приймає належної участі у його вихованні та утриманні, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавляться його життям. Отже, фактично втратив родинний зв'язок із своєю дитиною, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по її вихованню і без поважних причин не виявляє щодо неї батьківського піклування, що підтвердилось у судовому засіданні показами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наведені обставини підтверджують свідоме ухилення (самоусунення) відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, який без поважних причин не виявляє щодо своєї дитини батьківського піклування.

Згідно висновку органу опіки і піклування за № 1113 від 17.10.2018, що затверджений рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради за № 1113 від 17.10.2018, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а. с. 32).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного житті, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків.

Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї дитини ухиляється, нехтує батьківськими правами та не піклується про сина.

Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2., суд враховує наступне.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.1 ст.183 СК, суд визначає розмір аліментів на неповнолітню дитину з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.

Однією із умов задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу та зобов'язання обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, яка проживає з позивачем і потребує матеріальної допомоги і те, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що він за станом здоров'я або за іншими підставами не спроможний надавати матеріальної допомоги на утримання свого неповнолітнього сина.

Оцінюючи викладені та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів є завищеним і стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньо сина у розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачений судовий збір і судовий збір в дохід державного бюджету України

Керуючись Конвенцією про права дитини, що ратифікована Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991, постановою Пленуму ВСУ від 30.03.2007 № 3, ст.ст.84, 180-183, 191 СК України та ст.ст.3, 4, 5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 259, 262-265, 268, 273, 352, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, позбавити батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 29 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету України судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення, подавши апеляційну скаргу Житомирському апеляційному суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О. П. Сингаївський