Справа №333/3992/18
Пр. №2/333/2177/18
Іменем України
30 листопада 2018 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піх Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Бобко О.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
в с т а н о в и в:
Позивач звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.08.1989 року бабуся позивачки ОСОБА_4 отримала ордер №4911 від 11.08.1989 року на двокімнатну квартиру №46, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Автозаводська. В зазначеній квартирі були прописані мати позивачки ОСОБА_5, її батько ОСОБА_6, та позивач. Батьки позивачки померли.
З 04.09.2003 року в квартирі зареєстрована донька позивача ОСОБА_3, відповідачка по справі. З березня місяця 2017 року по теперішній час донька за місцем реєстрації не проживає. Позивач постійно проживає в зазначеній квартирі, сплачує комунальні послуги, відповідачка за комунальні послуги не сплачує.
На підставі чого позивач просила визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та стягнути на її користь судові витрати, а саме витрати на правову допомогу та судовий збір.
Ухвалою Комунарського районного суду міста ОСОБА_7 від 09.08.2018 року вказана справа була призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1, та її представник ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання юридичних послуг, у судовому засіданні позов підтримали.
Відповідач ОСОБА_3, у судове засідання не з'явилася, про причину неявки суду не повідомила, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
На підставі ордеру №4911 від 11.08.1989 року ОСОБА_4 бабуся позивача по справі, отримала ордер №4911 від 11.08.1989 року на двокімнатну квартиру №46, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Автозаводська,будинок 24. В зазначеній квартирі були прописані мати позивачки ОСОБА_5, її батько ОСОБА_6, та позивач ОСОБА_1
Згідно свідоцтва про смерть серії І-КВ № 632193 від 13.09.2007 року ОСОБА_4 померла 13.09.2007 року.
Згідно свідоцтва про смерть серії І-КВ № 484301 від 24.12.1992 року ОСОБА_6, помер 24.12.1992 року, актовий запис №203.
Згідно свідоцтв про смерть серії І-КВ № 560707 від 22.07.2003 року ОСОБА_5, померла 22.07.2003 року.
Пленум Верховного суду України в п.9 Постанови №2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив: «Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду».
Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Позивач ОСОБА_1 є донькою померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії І-КВ №418317 від 11.07.1979 року, виданого районним бюро РАЦС Астраханської області.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 11 серпня 1989 року та є квартиронаймачем вказаної квартири, що підтверджується даними її паспорту серії СВ № 248343, виданого Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області 11 серпня 2000 року та корінцем ордера № 4911, виданого 11 серпня 1989 року на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 11 серпня 1989 року.
Позивач постійно проживає у вищевказаній квартирі, сплачує всі комунальні послуги.
Відповідач по справі ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС №098090 від 20.04.1999 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, актовий запис №267.
З 04 вересня 2003 року у спірній квартирі зареєстрована відповідачка ОСОБА_3, що підтверджується довідкою №04-27/3-4954 від 06.03.2017 року про реєстрацію місця особи виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради.
Відповідно дост.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім?ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1, п.1 і п.5 ч.3, і ч. 4 ст. 71 ЖК України.
Відповідно до ч. 1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім?ї без поважних причин за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України»у справах пор визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
Випадків, передбачених ч.3 ст.71 ЖК України, коли за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї жиле приміщення зберігається понад шість місяців - в судовому засіданні не встановлено.
Оскільки відповідач не проживає у зазначеній квартирі з 2017 року, що підтверджується актом про не проживання від 18.09.2018 року скаденим ОСББ зазначене є підставою для задоволення позову.
Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 704,80 гривень.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Проте, на обґрунтування факту надання допомоги фахівцем у галузі права поза судовим засіданням, не надано будь-яких доказів, що підтверджують вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, позивачем не надано доказів (акти виконаних робіт, розрахунку), з яких вбачалося б скільки часу витрачено адвокатом при наданні такої правової допомоги.
Таким чином, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі, в розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України, докази на підтвердження як факту оплати правничої допомоги так і факту надання та тривалості надання правничої допомоги, суд дійшов висновку про необгрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 10,13, 206, 259, 263-265 ЦПК України, на підставі ст.71,72 Житлового кодексу України, суд , -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №46 розташованої у будинку №24 по вулиці Автозаводській, у місті Запоріжжі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

міста ОСОБА_7Піх