АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Лаченкової О.В.,

при секретарі ПопазовійН.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

09 листопада 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 12.01.2007 року між ним та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №DNK0RX26900447, на підставі якого позичальнику було надано строковий кредит у сумі 2310,00 грн., на три місяці з 12.01.2007 року по 12.04.2007 року зі сплатою за користування кредитом 1,0% на місяць. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 25.10.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 53796,04 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 2300,63 грн., заборгованість за відсотками - 27017,95 грн., заборгованість по комісії - 110,88 грн., пеня - 24366,58 грн. Від цієї суми позивач відраховує суму, яка стягнута заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року в розмірі 36065,41 грн., тому різниця становить 17730,63 грн. Також банком нараховані штрафи: 500,00 штраф (фіксована частина), 886,53 - штраф (процентна складова). Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача зазначену заборгованість, станом на 25.10.2016 року, в загальному розмірі 19117,16 грн. та судовий збір у сумі 1378,00 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, що стверджується письмовою розпискою представника ПАТ КБ "ПриватБанк", Чумака С.А. та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 (а.с. 112).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 12 січня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» (банк), та ОСОБА_2 (позичальник) укладено кредитний договір №DNK0RX26900447, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 2310,00 грн. на строк 3 місяці з 12.01.2007 року по 12.04.2007 року включно, зі сплатою за користування кредитом 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 36,96 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 210,00 грн. (а.с. 5).

Погашення заборгованості за умовами зазначеного вище договору здійснюється щомісяця в період сплати, за який приймається період з 3 по 10 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 822,63 грн. для погашення заборгованості за кредитом.

Сторони укладали правочин шляхом підписання заяви позичальника, у якій зазначено, що позичальник згоден, що ця заява разом із запропонованими ПриваБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), Тарифами складає між ним та банком кредитний договір (а.с. 5 зворот).

У пункті 3.2.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які є невід'ємною частиною кредитного договору, визначено, що позичальник зобов'язується, зокрема, погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви позичальника (а.с. 6-9).

Згідно пункту 3.2.3 Умов позичальник зобов'язався сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до даних умов та тарифів; повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.

Відповідно до пункту 3.2.5 Умов, зокрема, позичальник доручає банку списувати кошти із всіх своїх рахунків у валюті кредиту, або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою та цими умовами, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання).

Пунктом 4.1 Умов передбачено, що за користування кредитом, у період з дати укладення договору до дати погашення кредиту, позичальник щомісяця в період оплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах та заяві позичальника.

Відповідно до п. 5.3 умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. та 5% від суми заборгованості.

Згідно п. 5.5 Умов, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафу) за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п'ять років.

Судом встановлено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відповідачем не підписані (а.с. 6-9), крім того, текст заяви позичальника про надання кредиту - не містить умови щодо встановлення п'ятирічного строку позовної давності.

Відповідно до наданого банком розрахунку, станом на 25.10.2016 року, за кредитним договором №DNK0RX26900447 нарахована заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем у загальному розмірі 53796,04 грн., яка складається з наступного:

2300,63 грн. - заборгованість за кредитом,

27017,95 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом,

110,88 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом,

24366,58 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором,

500,00 грн. - штраф (фіксована частина),

886,53 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 4-5, 133-148).

Судом апеляційної інстанції витребувано та оглянуто цивільну справу №200/15253/13-цБабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відповідно до матеріалів якої заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року, що до цього часу учасниками процесу не оскаржувалось, не скасоване та у повному обсязі не виконане (а.с. 3), стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №DNK0RX26900447 (в резолютивній частині вказаного рішення допущено описку, пропущено одну літеру у номері кредитного договору та зазначено «№DNK0X26900447») від 12.01.2007 року в розмірі 36065,41 грн., яка утворилась станом 24.09.2013 року, та складається з наступного:

2310,00 грн. - заборгованість за кредитом,

12927,46 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом,

18532,85 грн. - пеня,

110,88 - заборгованість по комісії,

500,00 грн. - штраф (фіксована частина),

1693,59 грн. штраф (процентна складова).

Судом встановлено, що відповідачем належним чином умови зазначеного кредитного договору не виконуються, тому наявна заборгованість перед банком.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 2 ст. 653ЦК України зобов'язання сторін договору припиняються у разі розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що відноситься до параграфа 1 глави 71 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Приймаючи до уваги, що сплата відсотків за користування кредитом, згідно умов договору, здійснюється до дня фактичного повернення кредиту; враховуючи, що вищевказане заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором в розмірі 36065,41 грн. не виконане; розглядаючи даний спір у межах заявлених позовних вимог, - колегія дійшла висновку, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №DNK0RX26900447 від 12.01.2007 року, станом на 25.10.2016 року, в розмірі 14118,86 грн., яка складається із заборгованості за відсотками в розмірі 13446,53 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 672,33 грн., виходячи з наступного.

Приймаючи до уваги, що борг за тілом кредиту у повному обсязі стягнутий з відповідача на користь банку заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року, аналогічна позовна вимога при вирішення справи, що розглядається - задоволенню не підлягає. Також не підлягає стягненню з відповідача на користь банку заборгованість зі сплати комісії в розмірі 110,88 грн., оскільки дана сума вже стягнута зазначеним судовим рішенням.

При вирішенні питання щодо стягнення заборгованості за процентами колегія приймає до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності (а.с. 26), яка була подана до ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що даний позов, пред"явлений до суду 09.11.2016 року, що стверджується відбитком поштового штемпелю на відповідному конверті (а.с. 16 - 17),

Згідно наданого банком детального розрахунку заборгованості за даним кредитним договором, у період після ухвалення рішення про стягнення заборгованості у вказаній вище оглянутій цивільній справі №200/15253/13-цБабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, тобто з 25.09.2013 року по 25.10.2016 року (відповідно до змісту позовних вимог) погашення заборгованості у добровільному порядку відповідачем не здійснювалось.

Враховуючи викладене, встановивши відсутність укладеного у простій письмовій формі договору про збільшенні строку позовної давності (Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відповідачем не підписані), - колегія дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами у межах трирічного строку позовної давності, за період з 09.11.2013 року по 25.10.2016 року, у розмірі 13446,53 грн., а також штраф (процентна складова), що нарахований у межах річного строку позовної давності у сумі 672,33 грн., відповідно до наданого банком розрахунку (а.с. 4).

Крім того, у правовій позиції Верховного Суду України в справі № 6-2003цс15 зазначено, що, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Задовольняючи позовні вимоги банку, заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року, на підставі п. 5.3 Умов, за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, з відповідача на користь банку було стягнуто, зокрема, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 1693,59 грн. штрафу (процентна складова), а також пеню за прострочення платежів у розмірі 24366,58 грн.

Встановивши правомірність стягнення, у справі що розглядається, з відповідача на користь банку, нарахованого у межах річного строку позовної давності, штрафу (процентна складова) у сумі 672,33 грн., - колегія дійшла висновку про наявність підстав для відмови у стягненні з відповідача 500,0 грн. штрафу (фіксована частина) та пені, оскільки це призведе до повторного та несправедливого подвійного притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності, відповідно.

Необхідно зауважити, що заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року у справі №200/15253/13-ц, на підставі якого відкрито виконавче провадження №46138174, не виконане, заборгованість за кредитним договором №DNK0RX26900447 від 12.01.2007 року, що присуджена до стягнення рішенням від 17 грудня 2013 року, у повному обсязі не погашена.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На користь ПАТ КБ «ПриватБанк» також необхідно стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в загальному розмірі 2893,80 грн. (1378,00 грн. + 1515,80 грн.) (а.с. 15, 66).

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором №DNK0RX26900447 від 12.01.2007 року, станом на 25.10.2016 року, в розмірі 14118 (чотирнадцять тисяч сто вісімнадцять) грн. 86 коп., яка складається із заборгованості за відсотками в розмірі 13446,53 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 672,33 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судові витрати в розмірі 2893 (дві тисячі вісімсот дев'яносто три) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді