Провадження № 22-ц/802/36/18 Категорія: 27 Доповідач: Грушицький А. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Грушицького А. І.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності за апеляційною скаргою відповідача акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ФОП ОСОБА_2, АТ КБ «ПриватБанк» про визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності. Позовні вимоги мотивував тим, що 23 листопада 2016 року до нього в квартиру зайшов представник ФОП ОСОБА_2, який запропонував придбати пластикову балконну раму під замовлення та в розстрочку зі знижкою до 30 %, вартістю 13629 грн, оплату здійснювати частинами.

24 листопада 2016 року позивач дізнався, що його дружина від його імені уклала договір індивідуального замовлення від 24 листопада 2016 року на виготовлення та передачу у власність ПВХ-конструкцій.

Ознайомившись з текстом договору, зрозумів, що дружину ввели в оману, оскільки з його кредитної картки вже було перераховано 10000 грн завдатку, а чек, який видав представник ФОП ОСОБА_2, свідчить, що позивача зобов'язано сплачувати по 706,67 грн щомісячно та по 290 грн щомісячної комісії 24 місяці, що в загальній сумі становить 23920,08 грн.

На наступний день, 25 листопада 2016 року, зателефонував до представника ФОП ОСОБА_2 і повідомив про розірвання вищевказаного договору, оскільки він його не підписував та не погоджувався з його умовами, а також в договорі відсутня знижка 30 % та перераховано завдаток, про який його не попереджували. Тобто, сторону договору фактично було введено в оману щодо істотних умов договору, у договорі не зазначено загальну площу виробів, а також відсутні умови щодо 30 % знижки.

Відповідно до частини шостої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором.

29 листопада 2016 року він подав в офіс підприємця за адресою: АДРЕСА_2 письмове повідомлення про розірвання договору індивідуального замовлення ВD № 59, яке отримала представник (без належних документів на представництво) ОСОБА_2 - ОСОБА_4 На його заяву про розірвання договору відповіла, що заява є безпідставною, через те, що ОСОБА_1 з договором ознайомився та підписував, і що підприємець ОСОБА_2 приступила до виконання умов договору шляхом перерахування коштів заводу-виробнику.

Крім того, 3 грудня 2016 року він подав заяву до центрального офісу ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Луцьку з проханням розірвати договір № 6991, оскільки він його не читав та не підписував і кошти з кредитної картки в розмірі 10000 грн перераховано неправомірно.

Як споживач послуг він мав право у відповідності з частиною 2 статті 11 та статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні договорів ВD № 59 від 24 листопада 2016 року та № 6991 на одержання необхідної доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію та кредит (умови та правила), що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги), зокрема: дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції, умови та правила кредитування (сума, строк і т.д.).

Всупереч вищенаведених положень Закону він не отримав необхідну і доступну, достовірну інформацію про продукцію (послуги), що мало забезпечити можливість його свідомого і правильного вибору.

Також відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору - це вважається нечесною підприємницькою практикою.

Положеннями частини першої статті 230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Позивач зазначає, що договір індивідуального замовлення ВD № 59 від 24 листопада 2016 року та банківський чек, які видали його дружині, не читав та не підписував, оскільки він був відсутній у квартирі під час укладення оспорюваних договорів.

Крім того, позивач вважає, що такими протиправними діями йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевному хвилюванні з приводу втрати 10000 грн, які він мав намір використати на лікування. При його захворюванні заборонено психоемоційні навантаження, хвилювання та стреси, через оспорювані договори позивач перебуває у безперервному стані стресу, змушений звертатись до адвоката та нести додаткові витрати. Всі ці негативні фактори призвели до відчуття безпорадності, незахищеності та до погіршення якості життя й довготривалого потрясіння. Спричинену моральну шкоду, завдану йому ФОП ОСОБА_2, оцінює у 2000 грн.

Згідно акта приймання-передачі наданих послуг від 12 грудня 2016 року адвокатом Хотинець М. У. надано правничу допомогу позивачу, за яку останній сплатив 8268 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 48 від 12 грудня 2016 року.

Посилаючись на вищенаведене, позивач, згідно уточненої позовної заяви, просив суд визнати недійсним договір, індивідуальний номер замовлення ВD № 59 від 24 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 та застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 13807,53 грн, що були незаконно перераховані з карти/рахунку останнього НОМЕР_3; визнати недійсним договір № 6991 від 24 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк» та припинити щомісячне списання коштів з картки/рахунку НОМЕР_3 позивача за цим договором; стягнути з ФОП ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 8268 грн; стягнути з ФОП ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 за заподіяну моральну шкоду 2000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 червня 2018 року позов задоволено частково.

Постановлено визнати недійсним договір, індивідуальний номер замовлення ВБ № 59 від 24 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: 43000, АДРЕСА_1, та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_3, та застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_3) в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: 43000, АДРЕСА_1., кошти в сумі 13807,53 грн, що були перераховані з карти/рахунку останнього НОМЕР_3.

Визнати недійсним договір № 6991 від 24 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк» та припинити щомісячне перерахування коштів з картки/рахунку НОМЕР_3 ОСОБА_1 за цим договором.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_3) в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: 43000, АДРЕСА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн та 450 грн за проведення судової почеркознавчої експертизи.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» в користь ОСОБА_1, витрати в сумі 450 грн за проведення судової почеркознавчої експертизи, та 2000 грн витрат на правничу допомогу.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 в дохід держави 352,40 грн судового збору.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави 352,40 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову в частині вимог до АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за неявки учасників справи, оскільки відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин четвертої, п'ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови апеляційного суду в даній справі є дата складення повного судового рішення - 3 грудня 2018 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не підписував оспорюваних договорів, що є підставою для визнання їх недійсними.

Однак такі висновки зроблені з порушенням норм матеріального права і без повного з'ясування усіх обставин справи.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 рішення суду не оскаржує, тому в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк».

Судом встановлено, що 24 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 будо укладено договір, індивідуальний номер замовлення ВD № 59, згідно з яким ОСОБА_1 доручив, а ФОП ОСОБА_2 зобов'язалась організувати роботи по виготовленню та передачі у власність позивача ПВХ-конструкцій за розцінками виконавця. Вартість виробів складала 13629 грн, з них 10000 грн завдатку (т. 1 а.с. 8).

Внесення завдатку за вказаним договором відбулося з кредитної картки ОСОБА_1 з використанням сервісу «Миттєва розстрочка» АТ КБ «ПриватБанк». Такими діями ОСОБА_1 підтвердив зобов'язання за договором № 6991 від 24 листопада 2016 року і доручив банку встановити регулярний платіж з картки НОМЕР_3 на погашення заборгованості за карткою НОМЕР_4, із щомісячним платежем в розмірі 706,67 грн та щомісячною комісією 290 грн (т. 1 а.с. 9).

Згідно меморіальних ордерів від 25 листопада 2016 року грошові кошти в розмірі 9800 грн (200 грн комісія банку) надійшли на рахунок ФОП ОСОБА_2 В подальшому з її рахунка кошти в розмірі 5500,40 грн були перераховані заводу ТзОВ «Стеко» за металопластикові вироби (т. 1 а.с. 18, 19).

29 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 із заявою про розірвання договору індивідуального замовлення ВD № 59 від 24 листопада 2016 року у зв'язку з тим, що його не було повідомлено про усі істотні умови договору і введено в оману (т. 1 а.с. 10).

2 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до філії ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Луцьку з проханням розірвати договір № 6991 від 24 листопада 2016 року. Свою заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що вказаний договір не підписував, не ознайомлювався з його умовами.

ФОП ОСОБА_2 відмовила у розірванні договору, на звернення до ПАТ КБ «ПриватБанк» позивач відповіді не отримав.

За клопотанням позивача ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2017 року у даній цивільній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 9 від 7 лютого 2018 року, проведеної експертом Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, підпис в графі «Замовник» в договорі індивідуальний номер замовлення ВD 59, укладений між замовником ОСОБА_1, та виконавцем фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, від 24 листопада 2016 року виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою. Підпис в графі «КЛІЄНТ» в чеку банку № 6991 від 24 листопада 2016 року виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою. Ознак, які б свідчили про виконання досліджуваних підписів з наслідуванням автентичного (справжнього) підпису ОСОБА_1 під час порівняльного дослідження не встановлено.

Визнаючи оспорювані правочини недійсними суд першої інстанції покликався на загальні положення ЦК України - статті 203 та 215 цього Кодексу.

Суд не зробив будь-яких висновків про порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» і позивач ОСОБА_1 не оскаржує рішення в його мотивувальній частині.

Недійсність правочину щодо виготовлення ПВХ-конструкцій не тягне автоматично недійсності кредитного договору із банком.

З матеріалів справи вбачається, що комплексний договір на банківське обслуговування було укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 18 липня 2016 року шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (т. 1 а.с. 56).

Дана заява, в якій містяться підписи як ОСОБА_1, з однієї сторони, так і представника банку ОСОБА_6, з другої сторони, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умови) і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування складають договір про надання банківських послуг, що відповідає вимогам частини першої статті 207, частини першої статті 634 ЦК України, згідно яких правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Розділом 2.7.6 Умов визначено порядок використання сервісу «Миттєва розстрочка».

Згідно пункту 2.7.6.1.1.3 Умов транзакція через сервіс «Миттєва розстрочка» в терміналі банку, здійснена клієнтом і підтверджена введенням PIN-коду, прирівнюється сторонами до заяви на відкриття карткового рахунку для оплати операції по сервісу «Миттєва розстрочка».

Відповідно до пункту 2.1.1.5.1 Умов обов'язком клієнта є не передавати карти, піни третім особам. Пунктом 2.1.1.7 Умов визначено, що клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. Відповідно до пункту 1.1.5.5. Умов банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в SMS-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobileBanking або проведених клієнтом операціях стане відома іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та /або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів.

Позивач дає пояснення про те, що платіжку картку використовувала його дружина. Отже, в першу чергу позивач порушив положення пункту 2.1.1.5.1 Умов. У позовній заяві та інших заявах позивача не наведено, які неправомірні дії чи бездіяльність допустив АТ КБ «ПриватБанк».

Слід зазначити, що поняття договір вживається як в розумінні самого правочину, так і документа, в тексті якого викладені умови правочину.

Чек банківського терміналу не є договором (документом), оскільки він не підписаний обома сторонами правочину, а містить графу лише для підпису клієнта. Безпосередньо на ньому зазначено, що це є чек (т. 1 а.с. 157).

Якщо класичний кредитний договір укладається шляхом його підписання сторонами, то в даному випадку комплексний договір на банківське обслуговування було укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 18 липня 2016 року, а транзакцію з перерахування коштів було здійснено шляхом вчинення конклюдентних дій - введення PIN-коду.

Саме такий порядок використання сервісу «Миттєва розстрочка» передбачено внутрішніми банківськими документами, з положеннями яких погодився позивач, приєднуючись до договору про надання банківських послуг.

При цьому лише відсутність підпису клієнта на чекові терміналу не свідчить про незаконність транзакції щодо перерахування коштів та недійсність відповідного правочину.

Виходячи з того, що суд неповно з'ясував обставини справи та порушив норми матеріального права, тому відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, постановлене рішення підлягає скасуванню в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним та припинення щомісячного перерахування коштів, а також стягнення судових витрат з АТ КБ «ПриватБанк» з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні таких вимог.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 червня 2018 року в даній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним та припинення щомісячного перерахування коштів, а також стягнення судових витрат з АТ КБ «ПриватБанк» скасувати і ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним та припинення щомісячного перерахування коштів відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді