Провадження № 2/727/1860/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Вальчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно посилаючись на те, що в 1999 році відбулася приватизація квартири АДРЕСА_1, в яку ввійшли він, його батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також старший брат ОСОБА_5

Квартира АДРЕСА_1 була залишена його матір'ю ОСОБА_6 за заповітом його батьку ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_4

На час смерті батьків, він проживав разом з ними, а після смерті матері в кінці травня 2013 року його забрав брат батька ОСОБА_7, якого призначили його опікуном.

До 2015 року він був зареєстрованим в квартирі АДРЕСА_1, а з 23.09.2015 року по даний час проживає в гуртожитку по АДРЕСА_2, оскільки у 2015 році став студентом Національного університету «Львівська Політехніка».

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його рідний брат ОСОБА_5

Після смерті батьків та брата залишилось спадкове майно, яке складається з: квартири АДРЕСА_1; 3/4 частин квартири АДРЕСА_1; земельна ділянка розміром 0,0175 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.01.2018 року по справі №727/12660/17 було задоволено його позов та визнано за ним право власності на зазначене спадкове майно після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

В процесі реєстрації права власності на спадкове майно, виявилося ще й інше спадкове майно, з приводу якого ним не подавалось позову, а саме: земельна ділянка розміром 0,0148 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1/2, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, вартістю 39890 грн..; 2/3 частин земельної ділянки розміром 0,0486 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 129890 грн.

Вказані земельні ділянки були передані в приватну власність згідно з рішення 7 сесії XXIV скликання Чернівецької міської ради №123 від 26.12.2002 року, які знаходяться у його фактичному володінні, він доглядає їх, оскільки на них розміщене належне йому нерухоме майно.

Він звернувся до Першої чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса від 31.08.2017 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із пропуском строку для прийняття спадщини та відсутністю факту прийняття спадщини.

А тому просив визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на: земельну ділянку розміром 0,0148 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1/2, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, вартістю 39890 грн.; 2/3 частин земельної ділянки розміром 0,0486 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 129890 грн.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача Чернівецької міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, вирішення позовних вимог залишив на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.14).

На час смерті батьків, позивач ОСОБА_1 проживав разом з ними, а після смерті матері в кінці травня 2013 року позивача забрав брат його батька ОСОБА_7, якого рішенням Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради №159 від 15.05.2013 року призначили опікуном позивача (а.с.17).

До 2015 року позивач був зареєстрованим в квартирі АДРЕСА_1, а з 23.09.2015 року по даний час проживає в гуртожитку по АДРЕСА_2, оскільки у 2015 році став студентом Національного університету «Львівська Політехніка», що підтверджується довідками №378 від 01.12.2017 року та №ІГДІ-55 від 06.12.2017 року (а.с.11-12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер рідний брат позивача ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.15)

Після смерті батьків та брата залишилось спадкове майно, яке складалося з: квартири АДРЕСА_1; 3/4 частин квартири АДРЕСА_1; земельна ділянка розміром 0,0175 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.01.2018 року по справі №727/12660/17 було задоволено позов ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на зазначене спадкове майно після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.18-21).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 45.1. рішення 7 сесії XXIV скликання Чернівецької міської ради №123 від 26.12.2002 року передано ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (неповнолітня), які проживають по АДРЕСА_1 безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0148 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.22-25).

Також, пунктом 45.3. вищезазначеного рішення земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0486 га передано ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (неповнолітня) в спільну власність з ОСОБА_11 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1

Відповідно до п.45.5 рішення Чернівецької міської ради №123 від 26.12.2002 року зобов'язано ОСОБА_12 та ОСОБА_9 виготовити Державний акт на право приватної власності на землю по АДРЕСА_1 м. Чернівці.

Згідно з договором купівлі-продажу від 14.08.2003 року (а.с.29-30), ОСОБА_13, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 продали ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку визнано за позивачем рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.01.2018 року.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_13 та ОСОБА_9 не виконали п.45.5 рішення Чернівецької міської ради №123 від 26.12.2002 року та не виготовили Державний акт на право приватної власності на землю по АДРЕСА_1 м. Чернівці, тому і не продали ОСОБА_6 земельну ділянку по вказаній адресі.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків установлених законом.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (ст.89 ЗК України).

Відповідно до ст.357 ЦК України частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно з положеннями ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-84цс14, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи, чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна.

Судом встановлено, що позивачем вимоги про поділ земельної ділянки в натурі чи виділення з неї окремої частки не заявлялися, а ставиться питання про визнання права власності за ним на 2/3 частин земельної ділянки розміром 0,0486 га, тому необхідності у судовому захисті таким способом, який обраний позивачем, немає.

Крім того, згідно з ч.ч.1, 2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідно до ч.3 ст.51 ЦПК України після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Отже, чинним законодавством України встановлено, що заміна неналежного відповідача належним та залучення до участі в справі співвідповідача може відбутися тільки за ініціативою позивача, а тому суд позбавлений можливості за своєю ініціативою проводити заміну неналежного відповідача та залучати до участі в справі співвідповідача.

Як встановлено в судовому засіданні, предметом спору щодо земельної ділянки розміром 0,0486 га є спільні права кількох відповідачів, оскільки спірні земельні ділянки перебувають у спільній власності, однак відповідачем по справі зазначено лише Чернівецьку міську раду, а відсутній співвласник ОСОБА_11 та особи, яким передавалась у спільну власність земельна ділянка - ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_10

У пункті 45 рішення Чернівецької міської ради №123 від 26.12.2002 року вказано відмінити пункт 4 додатку 2 до рішення виконкому міської ради від 07.09.1999 року №624/18 «Про надання і передачу земельних ділянок, припинення права користування земельними ділянками та внесення змін в раніше прийняті рішення» в частині залишення за Чернівецькою міською радою земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0677 га в зв'язку із зверненням власників квартири №2 на приватизацію земельної ділянки (підстава: заява ОСОБА_14 та ОСОБА_9 від 16.07.2002 року №Кол-3387).

Як встановлено в судовому засіданні, предметом спору є спільні права кількох відповідачів, оскільки спірні земельні ділянки перебувають у спільній власності, однак відповідачем по справі зазначено лише Чернівецьку міську раду.

Доводи позивача в позовній заяві та представників позивача в судовому засіданні про визнання права власності на земельні ділянки, які не належать спадкодавцям та які перебувають у спільній власності, не заслуговують на увагу, оскільки за наявності підстав для відмови в позові через звернення до суду до неналежних відповідачів спір по суті не розглядається.

Що ж стосується позовних вимог щодо земельної ділянки розміром 0,0148 га, то необхідно зазначити наступне.

Згідно з ст. 79 ч. 1 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 79-1 ч.1, 3, 4 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Під час звернення позивачем до суду з позовом та в судовому засіданні представниками позивача суду не було надано жодних доказів тому, що земельна ділянка розміром 0,0148 га була сформована і визначена як об'єкт цивільних прав, що було визначено її межі, внесена інформації про неї до Державного земельного кадастру, що вона була зареєстрована у Державному земельному кадастрі, що земельній ділянці присвоєно кадастровий номер. Також не надані докази тому, що право власності на цю земельну ділянку було зареєстровано у встановленому законом порядку.

В такому випадку підстав для задоволення позовних вимог щодо земельної ділянки розміром 0,0148 га немає, позивач як власник квартири № 2 має можливість отримати її у власність в порядку приватизації, звернувшись до Чернівецької міської ради.

Крім того знову відповідачем по справі в цій частині позовних вимог зазначено лише Чернівецьку міську раду, та відсутні особи, яким передавалась у спільну сумісну власність ця земельна ділянка - ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов пред'явлено не до всіх належних відповідачів, представниками позивача в судовому засіданні не заявлялося клопотання про заміну неналежного відповідача на належного та залучення інших співвідповідачів, а суд позбавлений можливості за власною ініціативою проводити вказані дії, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.357 ЦК України, ст.ст. 79 ч. 1, 79-1 ч.1, 3, 4; 86, 125 ЗК Українист.ст. 4, 5, 12, 13, 51, 76, 78, 79, 81, 82, 89, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 03 грудня 2018 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: