БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/6279/17
провадження № 2/361/592/18
РІШЕННЯ

Іменем України

23 листопада 2018 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1,
за участю секретаряОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області, орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації місця проживання особи, яка втратила право користування квартирою, та зустрічним позовом ОСОБА_6, який діє у власних інтересах та як законний представник ОСОБА_7, до ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей та сімї в особі виконкому Броварської міської ради Київської області, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року до суду звернулась ОСОБА_5 із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 24.07.1999 року, який розірваний 22.02.2017 року, від сумісного життя мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сімя фактично розпалась у жовтні 2015 року, відповідач залишив квартиру і виїхав жити в місто ОСОБА_4. Позивач із відповідачем зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_2, яка на праві власності належить позивачу. Вказану квартиру позивач придбала за власні кошти 20.06.2008 року.

Відповідач перебуває зареєстрованим у вищезазначеній квартирі, але не проживає там, що спричиняє перешкоди позивачу у користуванні квартирою, вона не може оформити субсидію. У позові просить усунути перешкоди у користуванні квартирою та позбавити права користування цією квартирою відповідача шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, як такого, що втратив право користування квартирою.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2018 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_6, який діє у власних інтересах та як законний представник неповнолітнього ОСОБА_7, до ОСОБА_5 обєднано в одне провадження із первісними позовними вимогами.

Обґрунтовуючи зустрічний позов, відповідач зазначає, що до моменту припинення фактичних шлюбних відносин з дружиною та сином мешкали у квартирі за адресою: АДРЕСА_1. З 15 жовтня 2015 року стосунки між подружжям припинені та сторони почали проживати окремо, а саме: дружина разом із сином залишилися проживати у квартирі в м. Бровари, а відповідач у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, яка належить на праві власності рідному брату, яку він надав у тимчасове користування. З лютого 2016 року в зазначеній квартирі разом із відповідачем почав проживати неповнолітній син ОСОБА_8, там мешкають до теперішнього часу. У квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка є спільною сумісною власністю подружжя, де до теперішнього часу знаходяться особисті речі відповідача, ні він, ні дитина доступу не мають, у звязку зі зміною замків позивачкою на вхідних дверях.

У відзиві на зустрічний позов представник позивача ОСОБА_3 стверджує, що квартира АДРЕСА_3 придбана за гроші батька позивачки, а ОСОБА_6 не має до неї ніякого відношення. Крім того, повідомляє, що з квартири відповідача ніхто не виганяв, але він уже близько трьох років не користується цією квартирою. Саме ці обставини є підставою для зняття відповідача з реєстрації в квартирі у м. Бровари. Також пропонує у відзиві умови мирової угоди.

У судовому засіданні (проведеному в режимі відеоконференції) представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Також вважає, що зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, у задоволенні яких необхідно відмовити. Пояснив, що перешкоди у користуванні неповнолітньому ОСОБА_8 позивачем не вчиняються, а відповідач ОСОБА_6 сам покинув проживати у квартирі у м. Бровари, його ніхто не виганяв.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснюючи, що квартира у м. Бровари є спільним майном подружжя, тому вимоги про позбавлення відповідача права користування є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Також просила задовольнити позовні вимоги її довірителя та вселити його разом із сином у спірну квартиру.

Представник виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області у судове засідання не зявився, направивши до суду письмові пояснення від 12.03.2018 року, де просив прийняти рішення у даному спорі на розсуд суду. У письмових поясненнях від 20.04.2018 року представник виконавчого комітету не заперечує проти визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Одночасно просить розглянути справу за відсутності представника виконавчого комітету.

Представники третіх осіб органу опіки та піклування Броварської міської ради Київської області, Служби у справах дітей та сімї в особі виконкому Броварської міської ради Київської у судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

24 липня 1999 року зареєстрований шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, який зареєстрований Немирівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу Мороз. ( а.с. 15)

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

20 червня 2008 року, перебуваючи в шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 придбала квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4. ( а.с. 7,8)

У п. 1.8 вищевказаного договору зазначено про те, що ОСОБА_6 надав свою письмову, нотаріально засвідчену, згоду на придбання дружиною зазначеної квартири.

Судом встановлено, що у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх син ОСОБА_7

У висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.08.2017 року (про позбавлення батьківських прав) зазначено, що неповнолітній ОСОБА_7 з січня 2016 року постійно мешкає із батьком за адресою: АДРЕСА_2. (а.с. 13,14)

За змістом ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ін.

Стаття 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Отже, законодавством презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі.

Таким чином, судом встановлено, що спірну квартиру позивачем придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі, при цьому, до суду не надано доказів визнання даної квартири особистою приватною власністю позивача. Більше того, спір щодо поділу вказаної квартири на даний час розглядається Броварським міськрайонним судом.

Безпідставним є посилання позивача на п. 1.8 вищевказаного договору купівлі-продажу, де зазначено про згоду ОСОБА_6 на придбання ОСОБА_5В квартири. Цей пункт договору не підтверджує того, що квартира є особистою приватною власністю позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 319, ч. 2 ст. 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Сама по собі тимчасова відсутність власника за місцезнаходженням належного йому майна не є встановленою законом підставою для позбавлення його права користування житлом.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що до відповідача не підлягають застосуванню вимоги ч. 2 ст. 405 ЦК України, а права позивача не підлягають захисту в обраний нею спосіб, тому у задоволенні позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом та зняття його з реєстрації необхідно відмовити.

Пред'являючи зустрічний позов про вселення, відповідач зазначав, що дійсно не проживає у спірній квартирі, оскільки після припинення фактичних шлюбних відносин, почав мешкати у квартирі брата у м. Києві. Проте, він не має іншого власного житла, а позивач не дає можливості користуватись квартирою у м. Бровари, змінивши замки в дверях та вселивши туди орендарів квартири.

Так, відповідно до акту від 05.09.2017 року, на виконання виконавчого листа 361/6949/16-ц щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8, виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що квартира за вказаною адресою з квітня 2017 року винаймається за договором оренди сімєю ОСОБА_10 (а.с. 109)

До матеріалів справи додана копія вищевказаного договору оренди від 20 квітня 2017 року, укладеного ОСОБА_5 та ОСОБА_11, де ОСОБА_5 є орендодавцем. (а.с. 107,108)

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного уживання в них (ст. 380 ЦК України).

Відповідно до ст.383 ЦК України, квартира використовується власником дія власного проживання та проживання членів його сім'ї. ОСОБА_4 майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. ОСОБА_4, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України, про те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Отже, судом встановлено, що між сторонами склались конфліктні стосунки, у спірній квартирі відповідач не проживає, та не має можливості нею користуватися, оскільки у квартирі змінені замки та проживають орендарі.

Представник позивача заперечуючи проти таких обставин, не надав жодних доказів на спростування вищевикладеного. У судовому засідання лише пояснив, що його довірителька не заперечує проти проживання у квартирі сина ОСОБА_8.

Разом з тим, предявивши позов про позбавлення відповідача права користування вищевказаною квартирою, заперечуючи те, що ця квартира є спільним майном подружжя, позивач уже вчинила дії які свідчать про перешкоди користування квартирою відповідачу.

Також встановлено, що дитина ОСОБА_4, проживає із батьком, що підтверджується висновком Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.08.2017 року (а.с. 13,14)

Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач та син ОСОБА_8, дійсно позбавлені права користуватися спірним житловим приміщенням, тому позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом їх вселення є доведеними та обґрунтованими. При цьому суд вважає достатніми підставами для задоволення даного позову неспростовні доводи ОСОБА_6 щодо наявності створених позивачем перешкод для доступу йому та сину до належного їм житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 у звязку з їх необґрунтованістю та безпідставністю, та про задоволення зустрічного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, на користь відповідача необхідно стягнути з позивача понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 1409, 60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 379, 383, 386, 391, 396 ЦК України, ст. ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області, орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації місця проживання особи, яка втратила право користування квартирою відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_6, який діє у власних інтересах та як законний представник ОСОБА_7, до ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей та сімї в особі виконкому Броварської міської ради Київської області, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у користуванні майном шляхом їх вселення у квартиру АДРЕСА_5.

Стягнути із ОСОБА_5 Вячеславіни на користь ОСОБА_6 понесені витрати на судовий збір у розмірі 1409, 60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київської апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_5, РНОКПП НОМЕР_1, адреса зареєстрованого місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач та законний представник ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5: ОСОБА_6, РНОКПП НОМЕР_2, адреса зареєстрованого місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Треті особи: виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області, орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області, Служба у справах дітей та сімї в особі виконкому Броварської міської ради Київської області: адреса місцезнаходження: Київська область, місто Бровари, вулиця Гагаріна, 15.

Суддя Н.М. Петришин

Повне рішення складене 03 грудня 2018 року.