Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 340/650/14-ц

провадження № 61-33836св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), СімоненкоВ. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Верховинська селищна рада Верховинського району Івано-Франківської області,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

третя особа - відділ Держземагентства у Верховинському районі Івано-Франківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Девляшевського В. А., Матківського Р. Й.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_5, за участю третьої особи - відділу Держземагентства у Верховинському районі Івано-Франківської області, про визнання рішення селищної ради та державного акта на право приватної власності на земельну ділянку недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області від 18 грудня 1997 року № 13 їй було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,72 га. Протягом 2007-2009 років Верховинська селищна рада Верховинського району Івано-Франківської області передала у приватну власність Веприкова В. А. три земельні ділянки площами 0,1547 га, 0,1500 га, 0,00113 га відповідно.

Згідно з листом відділу Держземагентства у Верховинському районі Івано-Франківської області від 09 липня 2014 року № Д-22 її було повідомлено, що після встановлення меж її земельної ділянки в натурі, земельна ділянка ОСОБА_5 площею 0,1547 га (державний акт про право власності на земельну ділянку від 26 квітня 2010 року серії НОМЕР_4) накладається на її земельну ділянку площею 0,4998 га, чим перекриває проїзд до її господарства. Земельну ділянку передано у власність відповідача на підставі рішення Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області від 16 жовтня 2009 року.

Вважала, що рішенням Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області від 16 жовтня 2009 року та державним актом на право власності на землю від 26 квітня 2010 року, які видано на ім'я ОСОБА_5, порушено її право власності на земельну ділянку, оскільки їй видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку в 1999 році і ця ділянка у неї не вилучалась.

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2015 року в складі судді Атаманюка Р. І. у задоволенні позову відмовлено у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 липня 2015 року рішення Верховинського районного суду від 19 травня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано незаконним рішення Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області від 16 жовтня 2009 року в частині передачі ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1547 га в смт Верховина присілок Підобіч для ведення особистого селянського господарства.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 26 квітня 2010 року серії НОМЕР_1 виданий ОСОБА_5, на земельну ділянку площею 0,1547 га. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 липня 2015 року залишено без змін.

04 вересня 2017 року ОСОБА_4 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі.

Заява мотивована тим, що суд, вирішуючи питання про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку, не зазначив кадастровий номер земельної ділянки, тобто не надав індивідуальних ознак майну, що унеможливило виконання рішення суду. 17 листопада 2014 року земельній ділянці вже був присвоєний кадастровий номер, однак в матеріалах справи ця інформація відсутня.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2017 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку щодо кадастрового номеру НОМЕР_3 дата державної реєстрації права - 17 листопада 2014 року, номер запису про право - 7712370, орган, що здійснив державну реєстрацію права - реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, відсутня в матеріалах справи, а надана ОСОБА_4 разом із заявою про ухвалення додаткового рішення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2017 року скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, задовольнити її заяву про ухвалення додаткового рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції при визнанні недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку не зазначив у рішенні кадастровий номер цієї земельної ділянки, у зв'язку з чим виконання рішення суду є неможливим.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу, зазначав наступне.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦПК України 2004 року суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати.

Заявляючи вимогу про ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_4 просила зазначити: кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, дату державної реєстрації права в державному реєстрі - 17 листопада 2014 року, номер запису про право - 7712370, орган, що здійснив державну реєстрацію права - реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, тобто, фактично доповнити ухвалене у справі рішення цими відомостями, зазначаючи при цьому про відсутність такої інформації на час розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції установив, що інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку щодо кадастрового номеру НОМЕР_3 державної реєстрації права - 17 листопада 2014 року, номеру запису про право - 7712370 та органу, що здійснив державну реєстрацію права - реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, відсутня в матеріалах справи, а надана ОСОБА_4 разом із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Оскільки цей доказ не був предметом дослідження під час розгляду справи, суд апеляційної інстанції не вбачав підстав для ухвалення додаткового рішення, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах процесуального законодавства, не спростовують висновків суду та не впливають на правильність постановленої судом ухвали.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В.М. Сімоненко

С.П. Штелик