Справа №201/1956/17
Провадження №2/201/294/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договорами банківського вкладу,

В С Т А Н О В И В:

03.02.2017р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів.

Ухвалою суду від 06.02.2017р. позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху (а.с. № 19).

Після усунення позивачем недоліків в позовній заяві, ухвалою суду від 24.02.2017р. було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. № 25).

29.03.2017р. ПАТ КБ ПриватБанк подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 24.02.2017р. про відкриття провадження у справі (а.с. № 33-34).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2017р. апеляційну скаргу ПАТ КБ ПриватБанк визнано неподаною та повернуто апелянту.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 в позовній заяві посилався на те, що у 2013 році між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського депозиту №SAMDN9341, за умовами якого банк відкрив депозитний рахунок 5735 та станом на 19.02.2014р. на депозитному рахунку знаходилися грошові кошти в розмірі 192413,25 дол.США, що підтверджується довідкою банка про залишок коштів. 01.12.2016р. між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір відступлення права вимоги (цесії), згідно з умовами якого ОСОБА_2 поступається, а ОСОБА_1 приймає в повному обсязі права (вимоги), що випливають з грошового зобовязання ПАТ КБ «ПриватБанк» і складають право вимоги в розмірі 192413,25 дол.США. Внаслідок заміни кредитора за договором цесії від 01.12.2016р., новим кредитором ОСОБА_1 було направлено боржнику листа від 04.12.2016р. з вимогою виконати грошове зобовязання в розмірі 192413,25 дол.США на рахунок ОСОБА_1 в 30-денний термін з моменту отримання повідомлення. У відповідь на це повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» надана відповідь від 09.12.2016р., що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної тимчасовою окупацією державі Україна, юридичними особам, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Отже, позивач зазначає, що оскільки грошове зобовязання ПАТ КБ «ПриватБанк» перед ОСОБА_1, як новим кредитором, залишається невиконаним, він змушений був звернутися до суду за захистом свого права та просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 192413,25 дол.США, а також понесені ним судові витрати.

12.07.2017р. до суду надійшла зустрічна позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором банківського вкладу, зустрічний позов 17.07.2017р. було прийнято до розгляду та обєднано в одне провадження з первісним позовом (а.с. № 69).

В обґрунтування зустрічного позову ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що саме з позовної заяви ОСОБА_1 банку стало відомо, що 01.12.2016р. між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу, оскільки на адресу банку не надходили листи та примірник договору. Банк зазначає, що вчинений правочин за договором відступлення права вимоги за договором банківського вкладу SAMDN9341 від 17.10.2013р. не відповідає вимогам, встановленим ст. 203 ЦК України. Крім того, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, проте, відповідна умова була відсутня, оскільки ОСОБА_2 було двічі переуступлено право вимоги за договором SAMDN9341 від 17.10.2013р., а саме 21.07.2014р. Автономній некомерційній організації Фонд захисту вкладників, якою здійснена виплата коштів за договором №SAMDN9341 від 17.10.2013р. та 01.12.2016р. ОСОБА_1 за договором цесії. Також, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2016р. по справі № 201/4722/16-ц ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні позовних вимог до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми вкладу та відсотків за договором №SAMDN9341 від 17.10.2013р. ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає, що при укладенні договору відступлення права вимоги сторонами не було дотримано матеріальних норм, що регулюють відносини за договором банківського вкладу, що призвело до вчинення оспорюваного правочину, а новим кредитором було надано копії договору банківського вкладу та квитанції, які не посвідчені уповноваженою особою банка.

26.02.2018р. надійшла заява ОСОБА_1 про залишення його позову без розгляду. Позивач також 26.02.2018р. надав суду заяву, в якій просив його клопотання про залишення позовних вимог до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів без розгляду розглядати за його відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Ухвалою суду від 26.02.2018р. позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів залишено без розгляду, а зустрічні позовні вимоги визначено як основні (а.с. № 87).

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 29.12.2016р. а.с. № 90) в судове засідання 06.06.2018р. не зявилася, до суду надійшла заява представника, в якій вона просила зустрічні позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позові, справу розглянути без її участі та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання 06.06.2018р. не зявився, надав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнає в повному обсязі, оскільки між ним та ОСОБА_2 12.10.2017р. було укладено додаткову угоду до договору про відступлення права вимоги. Крім того, зазначив, що постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.03.2018р. було скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2016р. по справі №201/4722/16-ц та задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми банківського вкладу та відсотків за договором № SAMDN9341 в розмірі 237033 дол.США, копії рішень судів долучив до матеріалів справи.

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надані сторонами письмові пояснення та заперечення щодо предмету позову, суд вважає за можливе провести розгляд справи 06.06.2018р. відповідно до вимог ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Підстав для винесення по справі заочного рішення, передбачених ст. 280 ЦПК України, немає.

Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Підготовче засідання у справі відповідно до ст. 197 ЦПК України проведено 03.04.2018р. (а.с. № 93).

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Судом встановлено, що 01.12.2016р. між ОСОБА_1, та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов п.1.1. якого Цедент поступається, а Цесіонарій приймає в повному обсязі права(вимоги), що належать Цеденту і випливають з грошового зобовязання ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. № 12).

Згідно до п.1.3, п.1.4 договору право (вимоги), що належать Цеденту, виникли в силу договору депозитного вкладу «Стандарт на 12 міс» №SAMDN9341 від 17.10.2013р. і складають право вимоги в сумі в розмірі 192413,25 дол.США. Наявність прав (вимоги) в розмірі 192413,25 дол.США підтверджується договором депозитного вкладу «Стандарт на 12 міс» № SAMDN9341 від 17.10.2013р., квитанцією №421988016 від 17.10.2013р. про внесення грошових коштів. Довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 19.02.2014р. №1234687 про залишок коштів на депозитному рахунку станом на 19.02.2014р.

Умови п.п.2.1, 2.3 договору визначають, що при підписанні цього договору Цедент передає, а Цесіонарій приймає всі необхідні документи, що засвідчують права (вимоги), поступається за цим договором, а саме, договір депозитного вкладу «Стандарт на 12 міс» № SAMDN9341 від 17.10.2013р., квитанцію №421988016 від 17.10.2013р. про внесення грошових коштів, довідку ПАТ КБ «ПриватБанк» від 19.02.2014р. №1234687 про залишок коштів на депозитному рахунку станом на 19.02.2014р. Цедент зобовязується протягом 30 днів після підписання цього договору повідомити Боржника про відступлення прав (вимоги), за цим договором шляхом направлення йому третього примірника цього договору і відповідного повідомлення.

Згідно до п.3.1 договору Цедент несе відповідальність за достовірність інформації, що передається відповідно до цього договору документів і гарантує наявність відступлених Цесіонарію прав (вимог).

12.11.2017р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору відступлення права вимоги (цесії) від 01.12.2016р., відповідно до якою Цедент приймає відмову Цесіонарія від виконання у повному обсязі права вимоги, що належить ОСОБА_2, а виходить з грошового зобов'язання ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. №102).

Згідно п.2.3 додаткової угоди після її підписання ОСОБА_1 не має права вимагати отримання грошових коштів від банку у розмірі визначеному у договорі №SAMDN9341 (Вклад «Стандарт на 12 міс.») від 17.10.2013р. замість ОСОБА_2

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. Згідно зі ч.ч.1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.ст. 516, 517 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Згідно ст.ст.79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що на підтвердження існування права вимоги до боржника ПАТ КБ «ПриватБанк», первісний кредитор ОСОБА_2 передала новому кредитору ОСОБА_1 договір депозитного вкладу «Стандарт на 12 міс» № SAMDN9341 від 17.10.2013р., квитанцію №421988016 від 17.10.2013р. про внесення грошових коштів, довідку ПАТ КБ «ПриватБанк» від 19.02.2014р. №1234687 про залишок коштів на депозитному рахунку станом на 19.02.2014р.

Частина 4 статті 82 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.03.2018р. по справі №201/4722/16-ц скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2016р., позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено в повному обсязі, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 237033 дол. США, яка складається з 192413,25 дол. США сума вкладу за договором та відсотків в сумі 44919,25 дол.США.

Ознайомившись з мотивувальною частиною постанови, судом встановлено, що при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що на час винесення постанови право вимоги за договором банківського вкладу належало ОСОБА_2, оскільки з 12.11.2017р. правовідносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за договором цесії були припинені, вкладник зверталася до банку з заявою про видачу вкладу та процентів, проте банк умови договору не виконував, договір банківського вкладу № SAMDN9341 від 17.10.2013р., починаючи з жовтня 2014р. неодноразово був пролонгований на той же строк, відповідно до його умов, а отже, вимоги вкладника щодо стягнення грошових коштів є обґрунтованими.

Таким чином, враховуючи, що станом на 13.03.2018р. (день винесення постанови) суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» має невиконані боргові зобовязання перед ОСОБА_2, за договором банківського вкладу № SAMDN9341 від 17.10.2013р., вирішуючи дану справу, суд приходить до висновку, що відступлення права вимоги за договором цесії від 01.12.2016р. укладеного між ОСОБА_2, та ОСОБА_1 було здійснено відносно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

Твердження представника ПАТ КБ «ПриватБанк», що підставою недійсності договору цесії також є те, що ОСОБА_1, як новий кредитор, не повідомив боржника про перехід до нього прав у зобовязанні, суд оцінює критично, оскільки у разі не повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов'язанні, саме новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, а виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч.2 ст.516 ЦК України).

Також суд відхиляє посилання позивача про те, що ОСОБА_2 фактично було двічі переуступлено право вимоги за договором №SAMDN9341 від 17.10.2013р., а саме 21.07.2014р. Автономній некомерційній організації Фонд захисту вкладників», якою здійснена виплата коштів за договором №SAMDN9341 від 17.10.2013р., та в подальшому за договором цесії укладеним з ОСОБА_1, оскільки відповідним обставинам також була надано оцінка апеляційний судом при розгляді справи №№201/4722/16-ц та встановлено наступне: « Щодо посилань відповідача про виплати суми вкладу за рахунок майна банку органом Автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників» слід зазначати, що відповідно довідки №3527 від 14.11.2016р., виданої виконавчим директором АНО «ФЗК», станом на 14.11.2016р. ОСОБА_2 не зверталась до фонду с заявою про згоду на придбання прав (вимоги) по вкладам, відкритим в ПАТ КБ «ПриватБанк» та ком пенсійні виплати їй не здійснювались. Таким чином, судом встановлено, що на час розгляду даної справи суми банківського вкладу та відсотків ОСОБА_2 виплачені не були. На спростування даних обставин банком належних доказів надано не було.»

Підсумовуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором банківського вкладу не підлягають задоволення, оскільки оспорюваний договір в цілому не суперечить ст.ст.203, 513, 514 ЦК України.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України з огляду на те, що в задоволені зустрічного позову відмовлено, судові витрати покладаються на ПАТ КБ «ПриватБанк».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215, 512, 514, 516-517 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 82, 89, 223, ч. 2 ст.247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017р.) суд,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договорами банківського вкладу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Н.В.Ткаченко