Провадження № 2-з/201/356/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Федоріщев С.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів.

До суду 03 грудня 2018 року надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, у якій остання просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення з неї аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року до ухвалення рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у зазначеній цивільній справі. В обґрунтування доводів заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, та вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 Відповідно до рішень Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2011 року та 04 листопада 2017 року ОСОБА_2 сплачував на її користь аліменти на утримання дитини. У 2017 році позивач захворіла і дитина була вимушена проживати разом з батьком. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2017 року було припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання доньки. Згідно із судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 20 листопада 2017 року до досягнення дитиною повноліття. 20 вересня 2018 року ОСОБА_2 відмовився від утримання доньки та виселив її. Донька на даний час проживає разом із матірю та знаходиться на її утриманні, у звязку із чим позивач звернулася до суду із відповідним позовом, а невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення аліментів істотно ускладнить матеріальне становище позивача та дитини, а також ефективний захист порушених прав дитини та їх відновлення.

Ознайомившись із заявою, розглянувши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення у справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою. Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та з урахуванням роз'яснень Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також те, що майно (в тому числі рухоме майно, грошові суми тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення до нього позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

При цьому загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог ОСОБА_1 є припинення стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3

Тобто, заявлений ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову шляхом зупинення щомісячного стягнення аліментів з неї на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1, співпадає із заявленими позовними вимогами щодо припинення стягнення аліментів на дитину.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, оскільки, обраний заявником спосіб забезпечення позову, фактично є вирішенням спору по суті.

Крім того, ОСОБА_1 не обґрунтовано, яким чином не вжиття заходів, обраних нею в якості забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, у зв'язку з чим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149, 150, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев