Справа №538/809/16-ц
Провадження по справі №2/538/4/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Бондарь В.А., за участі секретаря судового засідання Дробот О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Акціонерного Товариства "Райзмаксимко", третя особа: Лубенська районна державна адміністрація про визнання недійсним договору оренди землі зареєстрованого за № 28 03.08.2015 року, - В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом.

Позов мотивовано тим, що 12.09.2014 року у порядку спадкування ОСОБА_1 зареєстрував право власності на земельну ділянку (пай) кадастровий номер :08:001:0003, площею 3,1875 га., розташовану на території Хорошківської сільської ради Лубенського району (номер запису про право власності 6971890).

Спадкодавець здав вказану земельну ділянку у оренду до ОСОБА_2 Акціонерного Товариства "Райзмаксимко" , але позивач по справі вирішив обробляти вказану земельну ділянку сам.

04.06.2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про повернення вказаної земельної ділянки, та розуміючи, що питання врегульоване, весною 2016 року обробив свою земельну ділянку, однак йому повідомили, що ним укладено договір оренди землі, а тому ОСОБА_1 не має права обробляти земельну ділянку.

Крім цього, ОСОБА_1 було видано договір оренди земельної ділянки від 18.12.2014 року та додатки до нього, які як стверджує позивач від його імені підписала невідома особа. Не врахувавши подану заяву позивача від 04.06.2015 року, та ту обставину, що вказаний договір на час звернення не був зареєстрований, проти волевиявлення позивача, відповідач подав договір на реєстрацію та 03.08.2015 року, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і.н. 41633584 від 03.08.2015 року, зареєстрував його під реєстраційним номером 28.

Весною 2016 року ОСОБА_1 знову звернувся до відповідача з приводу повернення земельної ділянки, але дане не дало результатів.

Як пояснює позивач, він не укладав даного договору оренди, підпис в договорі не належить ОСОБА_1

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд винести рішення, яким визнати недійсним договір оренди землі від 18.12.2014 року, зареєстрованого Реєстраційною службою Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області 3 серпня 2015 року за № 28, стосовно земельної ділянки площею 3,1875 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :08:001:0003, що розташована на території Хорошківської сільської ради Лубенського району Полтавської області, стягнувши з відповідача судовий збір, витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи, та витрати за надання юридичної допомоги.

В судове засідання позивач та його представник не з"явилися, подавши письмову заяву якою підтримують позовні вимоги, просять справу слухати без їхньої участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 Акціонерного Товариства "Райзмаксимко" в судове засідання не з"явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Третя особа: Лубенська районна державна адміністрація на розгляд справи не направила представника, подавши письмову заяву, якою просить справу слухати без їх участі, про вирішення справи покладається на розсуд суду.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обовязків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Судом встановлено, що 12.09.2014 року у порядку спадкування ОСОБА_1 зареєстрував право власності на земельну ділянку (пай) кадастровий номер :08:001:0003, площею 3,1875 га., розташовану на території Хорошківської сільської ради Лубенського району (номер запису про право власності 6971890).

Спадкодавець здав вказану земельну ділянку у оренду до ОСОБА_2 Акціонерного Товариства "Райзмаксимко" , але позивач по справі вирішив обробляти вказану земельну ділянку сам.

04.06.2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про повернення вказаної земельної ділянки, та розуміючи, що питання врегульоване, весною 2016 року обробив свою земельну ділянку, однак йому повідомили, що ним укладено договір оренди землі, а тому ОСОБА_1 не має права обробляти земельну ділянку.

Крім цього, ОСОБА_1 було видано договір оренди земельної ділянки від 18.12.2014 року та додатки до нього, які як стверджує позивач від його імені підписала невідома особа. Не врахувавши подану заяву позивача від 04.06.2015 року, та ту обставину, що вказаний договір на час звернення не був зареєстрований, проти волевиявлення позивача, відповідач подав договір на реєстрацію та 03.08.2015 року, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і.н. 41633584 від 03.08.2015 року, зареєстрував його під реєстраційним номером 28.

Весною 2016 року ОСОБА_1 знову звернувся до відповідача з приводу повернення земельної ділянки, але дане не дало результатів.

Як пояснює позивач, він не укладав даного договору оренди, підпис в договорі не належить ОСОБА_1

Згідно заперечення проти позову, поданого ОСОБА_2 Акціонерним Товариством "Райзмаксимко" , та доповнення до заперечення від 12.12.2017 року, відповідач пояснює, що позивачем було особисто надано відповідачу ОСОБА_3 про право на спадщину по закону для укладання та належної реєстрації договору оренди земельної ділянки розміром 3,1875 га., яка розташована у адміністративному підпорядкуванні Хорошківської сільської ради Лубенського районуПолтавської області, цільове призначення якої : для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На протязі всих років користування земельною ділянкою відповідач належно сплачував орендну плату, що і є підтвердженням орендних відносин між позивачем і відповідачем, а посилання позивача на той факт, що договір оренди землі ним не підписувався, не підтверджено жодним належним доказом.

Ухвалою Лохвицького районного суду від 12 грудня 2017 року по вищезазначеній цивільній справі за клопотанням представника позивача призначено судово-почеркознавчу експертизу.

Відповідно до наданого Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса, висновку судово-почеркознавчої експертизи № 39/40 від 16.04.2018 року: підпис від імені ОСОБА_1 у графі "Орендодавець_" договору оренди землі б/н від 18.12.2014р. (2 примірники), виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів, - не ОСОБА_1, а іншою особою, але, - виконані тією особою, якою виконані підписи у зразках підпису ГРУПИ №2, (у відомостях про виплату грошей № 5 від 12.02.2016р., рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу від 11.08.2016р., рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу від 07.10.2017р.

Відповідно до ст. 407 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

На підставі ст. 408 ЦК України, строк договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб встановлюється договором.

Згідно з ст. 410 ЦК України, землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в повному обсязі, відповідно до договору. Землекористувач зобов'язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом та ефективно використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, підвищувати її родючість, застосовувати природоохоронні технології виробництва, утримуватися від дій, які можуть призвести до погіршення екологічної ситуації.

Під час судового розгляду не встановлено будь-яких обставин, про те, що в ході укладення та виконання спірного договору від імені позивача як землевласника діяла інша особа як його представник.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Будь-який правочин має набути чинності, тобто набрати юридичної сили. Для цього він має відповідати вимогам, встановленим законом, зокрема вимогам ст. 203 ЦК України, згідно з якою особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення.

Таким чином, будь-який правомірний правочин реалізується суб'єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення, яке повинно бути виражене об'єктивно та відповідати внутрішній волі учасника правочину, оскільки в противному випадку можуть мати місце негативні наслідки.

Відповідно до ст.204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.

За приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

Із положень ч. 3 ст. 203 ЦК України вбачається, що правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою ст. 203 ЦК України.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, які можуть вчиняться усно (ст. 206 ЦК України), належить вчиняти в письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що позивач спірний договір оренди не укладав, оскільки відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для його укладення.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю,

Статтею 26 Закону України від 01.07.2004 року „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що записи до Державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не бере до уваги надані в запереченні позову ПАТ "Райз Максимко" доводи щодо належним чином сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, так як згідно відомостей на виплату грошей № 2 за 19 грудня 2016 року біля прізвища ОСОБА_1 відсутній підпис про одержання грошей.

При вирішення питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з вимог ч.1 та ч.3 ст.141 ЦПК України, та враховує наступне.

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн. та витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи у сумі 9152,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5256,00 грн. Вказані судові витрати повязані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та підтверджуються належним чином. Враховуючи вище викладене, судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Відповідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничої допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, право на правову допомогу гарантовано ст. ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права, тобто 649 грн. за одну годину роботи.

Як убачається з письмових матеріалів справи суду був наданий витяг з угоди на представництво інтересів у цивільній справі, розрахунок гонорару адвоката ОСОБА_4 який приймав участь в даній справі як представник позивача ОСОБА_1, де розмір гонорару складає 5256.00 грн.

Таким чином, суд вважає за можливим стягнути з ОСОБА_2 Акціонерного Товариства "Райзмаксимко" на користь ОСОБА_1 витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 5256,00 грн.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст.ст.12, 13, 77-82, 89, 137, 139, 141, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 4, 11, 12, 15, 19, 202-204, 207, 208, 216, 407, 408, 410, 626, 629, 638,526, 1046 ЦК України, ст.ст.152,102-1 Земельного кодексу України, суд -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Акціонерного Товариства "Райзмаксимко", третя особа: Лубенська районна державна адміністрація про визнання недійсним договору оренди землі зареєстрованого за № 28 03.08.2015 року - задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 18 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Акціонерним Товариством "Райзмаксимко", щодо земельної ділянки загальною площею 3,1875 га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :08:001:0003, розташованої на території Хорошківської сільської ради Лубенського району Полтавської області, яка належить ОСОБА_1 на підставі ОСОБА_3 про право на спадщину (серія та номер 1-845, видане 12.09.2014 року).

Стягнути з ОСОБА_2 Акціонерного Товариства "Райзмаксимко" (37240, Полтавська область Лохвицький район м. Заводське, вул. Матросова, 10; ідентифікаційний код юридичної особи 30382533) на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 понесені судові витрати: по оплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5256 грн. 00 коп. та витрати повязані з проведенням судово-почеркознавчої експертизи в сумі 9152 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.А. Бондарь