КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3356/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Комарницька Ольга Володимирівна, про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року, постановлену під головуванням судді Кондратенко О.О.,

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року названу позовну заяву визнано неподаною та повернуто.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1просить скасувати ухвалу суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України дана апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про повернення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем усунуто недоліки не у повному обсязі відповідно до ухвали суду про залишення позову без руху.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами про визнання договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1, від 11 березня 2011 року, недійсним, та визнання за ним права власності на ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 03 серпня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Зазначеною ухвалою скаржнику запропоновано: вказати реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі); зазначення ціни позову; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; сплатити суму судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру в розмірі 704 грн 80 коп., та за подання до суду позовної заяви майнового характеру 8 810 грн 00 коп.

На виконання ухвали суду ОСОБА_1 подав уточнену позовну заяву, звіт про оцінку майна, оригінал квитанції про сплату судового збору за вимогу майнового характеру в розмірі 4 437 грн 00 коп.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів сплати судового збору за вимогу немайнового характеру.

Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України суд визнає неподаною та повертає заяву у разі, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви.

Вирішуючи питання про повернення позову, суд виходив з того, що позивачем було сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 4 437 грн 00 коп., проте не було сплачено збір за вимогу немайнового характеру в розмірі 704 грн 80 коп.

До апеляційної скарги скаржником додано оригінал квитанції про сплату судового збору в розмірі 704 грн 80 коп.

Колегія суддів вважає, що переважна частина вимог ухвали суду (подання уточненої позовної заяви, звіту про оцінку майна, оригіналу квитанції про сплату судового збору в розмірі 4 437 грн 00 коп.) скаржником була виконана, а тому при вирішенні даного питання, з метою сприяння учасникам справи у здійсненні ними своїх прав та обов'язків, суд не був позбавлений можливості продовжити строк виконання ухвали від 03 серпня 2018 року, та запропонувати позивачу доплатити судовий збір, який є незначним порівняно із уже сплаченим. З огляду на це, повернення позову колегія суддів знаходить помилковим.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 27 вересня 2018 року вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 379, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

УхвалуШевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 04 грудня 2018 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко