Справа № 527/802/17
провадження 2/527/14/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 червня 2018 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Олефір А.О.,

за участю секретаря

судових засідань - ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Анкар Транс» про стягнення заборгованості по цивільно-правовому договору, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної (немайнової) шкоди.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_2 в період з 15.07.2016 року по 13.08.2016 року працював водієм в Приватному підприємстві «Анкар Транс». Змушений був звільнитися за власним бажанням у звязку з навчанням. Під час прийняття на роботу позивач надав відповідачу свою трудову книжку, копію паспорту, ідентифікаційного номеру, підписав трудовий договір та наказ. 09.03.2017 року управлінням держпраці у Полтавській області за результатами перевірки проведеної за заявою позивача від 06.02.2017 року було встановлено, що між відповідачем та позивачем було укладено цивільно-правовий договір від 15.07.2016 року, згідно акту здавання-приймання виконаної роботи від 31.07.2016 року позивачу передбачено за виконану роботу винагороду у розмірі 1470 грн., виплату належних йому сум здійснено за відомістю на виплату грошей № 14 від 05.08.2016 року, де значиться прізвище позивача, сума 1183,35 грн. та підпис, за даними Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них запис про отримання від позивача трудової книжки не значиться. При звільненні позивача з роботи з ним не було проведено повний розрахунок та наявна заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 1392,18 грн. В звязку з викладеним позивач має право на нарахування середньої заробітної плати в розмірі 17541,72 грн. Крім того, в результаті незаконних дій відповідача, позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 10000,00 грн.

Згідно поданої 27.07.2017 року заяви про уточнення позовних вимог, яка була прийнята судом 28.03.2018 року, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по цивільно-правовому договору в сумі 1392,18 грн., середній заробіток за весь час затримки заборгованості по цивільно-правовому договору в сумі 17541,72 грн., а також моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. (а.с.59).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав із наведених в позові підстав та крім того, пояснив, що між ним та відповідачем було укладено цивільно-правовий договір, який ним було підписано. Стосовно обґрунтування завданої моральної шкоди зазначив, що не може пояснити чим її завдано і що оцінює її в сумі 10000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із наведених в позові підстав, крім того пояснив, те що позивачу не було виплачено кошти підтверджено висновком експертизи, якою встановлено, що підпис у відомості на виплату грошей виконано не ОСОБА_2 В судових дебатах просив суд, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Представники відповідача в судовому засіданні, кожен окремо, заперечували проти позову, посилаючись на те, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, а не відносини передбачені КЗпП, позивач достовірно про це знаючи в позовній заяві зазначив, що виникли саме трудові відносини, отже вводить суд в оману. Крім того, після закінчення строку договору, позивач отримав належну йому оплату. Під час розгляду цивільної справи, директор пояснював, що позивач може отримати кошти по цивільно-правовому договору, оскільки йому не було відомо, що бухгалтером було проведено з ОСОБА_2 повний розрахунок, про що свідчить відомість на виплату коштів. Експерт під час надання висновку на перше запитання надає її із застереженням зазначаючи «за умов відсутності інших варіантів підпису даною особою», а на друге запитання стверджувальну відповідь. Стягнення середнього заробітку є необґрунтованим, оскільки позивач та відповідач не мали трудових відносин, стягнення моральної шкоди не ґрунтується на законі, підстави її стягнення не обґрунтовані. Судові витрати не підлягають стягненню, оскільки ані позивач, ані представник позивача не заявляли письмово про їх стягнення. Представник відповідача ОСОБА_5 надав суду письмовий відзив на позов (а.с. 139).

Вислухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, обєктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

З листа Управління держпраці у Полтавській області № 16-П189/08/14-04/242 від 09.03.2017 року, зокрема вбачається, що між ОСОБА_2 та ПП «Анкар Транс» укладено цивільно-правовий договір від 15 липня 2016 року. За актом здавання-приймання виконаної роботи від 31.07.2016 року позивачу передбачено за виконану роботу винагороду у розмірі 1470 грн., виплату належних йому сум здійснено за відомістю на виплату грошей № 14 від 05.08.2016 року, де значиться прізвище позивача, сума 1183,35 грн. та підпис, за даними Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них запис про отримання від позивача трудової книжки не значиться. Питання виконання (невиконання) умов цивільно-правових договорів знаходиться за межами компетенції управління Держпраці у Полтавській області (а.с.9).

15.07.2016 року ПП «Анкар Транс» з однієї сторони - Замовник та ОСОБА_2 Виконавець уклали цивільно-правовий договір. Згідно зазначеного договору, зокрема Виконавець повинен виконати роботу, а Замовник сплачує Виконавцю винагороду у розмірі 1470 грн. Запис до трудової книжки не заноситься, термін дії договору з 15.07.2016 року до 31.07.2016 року (далі Договір) (а.с.29).

Згідно копії відомості на виплату грошей № 14 за липень 2016 року в ній наявна графа із записом за № 18, в якій зазначено прізвище, імя, по батькові: ОСОБА_2, сума: 1183,35 грн., в графі підпис про одержання: стоїть підпис (а.с.51).

Відповідно до висновку № 1285/1286 комісійної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи від 03.11.2017 року, підпис від імені ОСОБА_2 у відомості на виплату грошей за липень 2016 № 14 у стовбці «Підпис про одержання» графи «Лихонос Олег Вадимович» виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів, не ОСОБА_2, а іншою особою (за умов відсутності інших варіантів підпису даною особою). Підпис від імені ОСОБА_2 у цивільно-правовому договорі від 15.07.2016 року, заключений між ПП «АНКАР Транс» та ОСОБА_2 у розділі «7. ОСОБА_6 СТОРІН» у графі «Гр. ОСОБА_2» виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів, ОСОБА_2 (а.с. 90-94).

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Із наданих доказів вбачається та в судовому засіданні позивач та представники відповідача підтвердили факт підписання між позивачем та відповідачем ОСОБА_7, отже суд дійшов висновку, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Суд відноситься критично до тверджень позивача, стосовно того, що ним було надано відповідачу трудову книжку, оскільки запис до трудової книжки заноситься внаслідок виникнення між сторонами правовідносин, які передбачені законодавством про працю.

Крім того, як зазначено в розділі 1 ОСОБА_7, запис до трудової книжки не заноситься.

На виконання ухвали суду від 29 травня 2017 року, відповідачем надано суду відповідь про неможливість надання трудової книжки ОСОБА_2, оскільки між сторонами виникли цивільно-правові відносини (а.с.140).

Відсутність у відповідача трудової книжки позивача підтверджується також дослідженим в судовому засіданні листом Управління держпраці у Полтавській області № 16-П189/08/14-04/242 від 09.03.2017 року.

Згідно п. 2.1 ОСОБА_7, за виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі 1470 грн.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України, визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, висновком № 1285/1286 комісійної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи від 03.11.2017 року, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 у відомості на виплату грошей за липень 2016 № 14 виконано не ОСОБА_2, а іншою особою (за умов відсутності інших варіантів підпису даною особою).

Крім того, під час дослідження в судовому засіданні звукозапису судового засідання від 22.03.2017 року по справі № 527/2592/16-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, ОСОБА_8, який є директором ПП «Анкар Транс» пояснював, що кошти за цивільно-правовим договором ОСОБА_2 виплачено не було і що він може отримати їх (а.с.52). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позивачем та його представником доведено, те що відповідачем не було сплачено позивачу кошти за цивільно-правовим договором, тому позов в цій частині підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по цивільно-правовому договору в межах заявлених вимог в сумі 1392,18 грн.

Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки заборгованості по цивільно-правовому договору в сумі 17541,72 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, а не нормами Кодексу законів про працю, що унеможливлює стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку на підставі положень ч. 1 ст. 117 КЗпП.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов в цій частині до задоволення не підлягає у звязку з необґрунтованістю позовної вимоги.

Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП, в розмірі 10000,00 грн. суд зазначає наступне.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктами 3, 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями), передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Оскільки судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, а не нормами Кодексу законів про працю, що унеможливлює стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди на підставі положень ст. 237-1 КЗпП.

Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В судовому засіданні позивач не пояснив, яких саме моральних чи фізичних страждань він зазнав, або інших негативних явищ, а лише зазначив, що моральну шкоду він оцінює в 10000,00 грн.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача до задоволення не підлягає у звязку з необґрунтованістю позовної вимоги, а також недоведеністю обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог.

Вирішення питання судових витрат.

Судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір за три позовні вимоги по 704,80 грн. за кожну (а.с. 124-126).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, те що судом задоволено одну позовну вимогу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розрізі 704,80 грн.

В судових дебатах представник позивача, зазначив про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення експертизи.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 141 ЦПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Аналізуючи зазначені норми процесуального законодавства, суд дійшов висновку, що судові витрати (крім судового збору) повинні бути заявлені до відшкодування, повинен бути наданий їх попередній (орієнтовний) розрахунок.

Позивачем було надано суду квитанцію про сплату коштів за проведення експертизи (а.с. 76), разом з тим, про стягнення зазначених коштів до суду письмову заяву він не подавав, в звязку з чим, суд дійшов висновку, що витрати в цій частині стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 117, 237-1 КЗпП, ст. ст. 509, 526, 610, 901, 1167 ЦК України, ст.ст.12,13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Анкар Транс» на користь ОСОБА_2 заборгованість по цивільно-правовому договору в сумі 1392,18 грн. (одну тисячу триста девяносто дві гривні 18 копійок).

В іншій частині позовний вимог відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «Анкар Транс» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Полтавської області через Глобинський районний суд Полтавської області.

Позивач: ОСОБА_2 (39074, Полтавська область, Глобинський район, с. Устимівка, вул. Чайки, буд. 13, рнокпп: НОМЕР_1).

Відповідач: Приватне підприємство «Анкар Транс» (39618, Полтавська область, Кременчуцький район, с. Мала Кохнівка, вул. Ударна, буд. 15, ).

Повний текст рішення складено 23 червня 2018 року.

Суддя А. О. Олефір