Провадження № 2/201/910/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Сидоренко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими,

ВСТАНОВИВ:

19.12.2017р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПАТ «ПУМБ» про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими (а.с. №2-3).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 14.03.2007р. між ним та ЗАТ «ПУМБ» був укладений кредитний договір №5274765, згідно якого банк надав кредит у розмірі 82000 дол.США для придбання нерухомості (квартири), а позичальник в свою чергу зобовязався використати кредитні кошти за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит в порядку та у строки, обумовлені договором, з кінцевим строком повернення 14.03.2024р. Між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_3 14.03.2007р. був укладений договір купівлі-продажу АДРЕСА_1. 14.03.2007р. між позивачем та ЗАТ «ПУМБ» був також укладений договір іпотеки №5274948, згідно якого позивач з метою забезпечення повного виконання зобовязань за кредитним договором №5274765 від 14.03.2007р. передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру. В подальшому між сторонами було укладено додаткові угоди до договорів, якими сторони погоджували видачу другого траншу кредитних коштів на погашення заборгованості за першим траншем кредиту та зміни щодо порядку та стоків виконання зобовязань. В листопаді 2017р. позивачу стало відомо, що на підставі договору іпотеки №5274948 було вчинено реєстраційну дію про державну реєстрацію за ПАТ «ПУМБ» права власності на належну позивачу квартиру, яка перебувала в іпотеці банку, внаслідок чого державним реєстратором було зроблено запис про право власності №20724715 від 30.05.2017р., отже, як зазначає позивач, відповідач скористався своїм правом на задоволення своїх вимог за рахунок набуття права власності на предмет іпотеки та відповідна реєстрація права власності в позасудовому порядку є фактом припиненні зобовязань за договором іпотеки та за кредитним договором як належного його виконання за умовами договору іпотеки і в подальшому відповідно до ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку» будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобовязання є недійсними, тобто має місце припинення зобовязання. На підставі викладеного, позивач просив суд визнати припиненим кредитний договір №5274765 від 14.03.2007р., з усіма додатковими угодами до нього, визнати припиненим договір іпотеки № 5274948 від 14.03.2007р., з усіма додатковими угодами до нього, виключити з реєстру іпотек запис №20724704 від 15.03.2007р. про іпотеку та виключити з реєстру обтяжень запис №20724682 від 14.03.2007р. про заборону відчуження.

В підготовче судове засідання 15.05.2018р. зявився представник позивача ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 18.11.2017р.), який надав суду заяву про проведення підготовчого засідання за його відсутності, не заперечував проти призначення справи до судового розгляду, повідомив, що всі наявні докази по справі надано суду (а.с. №31).

Представник відповідача в підготовче судове засідання 15.05.2018р. не зявився, про дату та час розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином (а.с.№ 30), участь свого представника в судовому засідання не забезпечив.

Підготовче засідання у справі відповідно до ст. 197, п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України проведено 15.05.2018р. (а.с. № 35).

В судове засідання 12.11.2018р. представник позивача не зявився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином (а.с. № 54).

12.11.2018р. до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_4 (діє за довіреністю від 18.11.2017р. а.с. № 57), в якій представник позивача зазначив, що позов з урахуванням наданих суду доказів по справі підтримує в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, розгляд справи провести без його участі та без технічної фіксації судового процесу (а.с. № 56).

Представник відповідача в судове засідання 12.11.2018р. не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, в справі є розписка представника ПАТ «ПУМБ» ОСОБА_5 (діє за довіреністю від 08.12.2016р.а.с. №48-49), з якої вбачається, що вона повідомлена про те, що розгляд справи відбудеться 12.11.2018р. (а.с. №47).

За таких обставин, суд розглянув справу за відсутності представників сторін.

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Підстав для винесення по справі заочного рішення у цій справі не має, оскільки немає сукупності підстав для винесення заочного рішення, яка передбачена ст. 280 ЦПК України, в нашому випадку немає згоди позивача та представника позивача на винесення по справі заочного рішення ні по тексту позову, ні по тексту заяви до суду від 12.11.2018р. (вимоги п.4 ч.1 ст. 280 ЦПК України).

Суд, вивчивши матеріали справи та позиції сторін, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

14.03.2007р. між ОСОБА_1 та ЗАТ «ПУМБ» (правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ») був укладений кредитний договір №5274765, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 82000 дол. США для придбання нерухомості (квартири), а позичальник в свою чергу зобовязався використати кредитні кошти за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит в порядку та у строки, обумовлені договором, з кінцевим строком повернення 14.03.2024р. (а.с. №32-34).

14.03.2007р. між позивачем та ЗАТ «ПУМБ» був укладений договір іпотеки №5274948, згідно якого позивач з метою забезпечення повного виконання зобовязань за кредитним договором №5274765 від 14.03.2007р. передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру.

10.08.2011р. між сторонами було укладено Додаткову угоду №12287629 до кредитного договору №5274765, згідно якої сторони дійшли згоди про додаткове надання позичальнику відповідно до умов кредитного договору другого траншу кредиту в розмірі 33945,20 дол. США для погашення частини заборгованості позичальника за раніше наданим траншем кредиту. Відповідною угодою також були погоджені умови розміру відсоткової ставки за користування другим траншем кредиту, строки повернення залишку заборгованості коштів за першим траншем (а.с. №13-21).

З урахуванням умов укладеної Додаткової угоди до кредитного договору, 10.08.2011р. між позивачем та ПАТ «ПУМБ» було укладено Додаткові угоди до договору іпотеки №5274948 від 14.03.2007р. (а.с. № 6-12).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 564 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За приписами ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотечні правовідносини регулюються спеціальним Законом України «Про іпотеку».

Згідно ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Умови договору іпотеки № 5274948 від 14.03.2007р. містять відповідне застереження в пункті 4.7, а саме, підпункти 4.7.1. 4.7.2 28 договору іпотеки визначають, що у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя є правовою підставою для реєстрація права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Судом встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Філії КП «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради Дніпропетровської області ОСОБА_6 на підставі договору іпотеки №5274948 від 14.03.2007р., що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, 01.06.2017р. здійснено державну реєстрацію права власності шляхом набуття ПАТ «ПУМБ» права власності на нерухоме майно, а саме: кв. №329 загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., що розташована в буд. №23 за адресою Дніпропетровська обл., м.Дніпро, пр. Героїв, номер запису про право власності 20724715 (а.с. №4).

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначені підстави, за наявності яких припиняється іпотека, зокрема, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Згідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі набуття заставодержателем права власності на предмет застави. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання припиненим договору іпотеки №5274948 від 14.03.2007р. з усіма додатковими до нього угодами знайшли своє підтвердження при розгляді справи та підлягають задоволенню. Також, з припиненням договору іпотеки, суд вважає, можливим задовольнити вимоги позивача про виключення з Державного реєстру іпотек запис №20724704 від 15.03.2007р. про державну реєстрацію іпотеки, а також з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис №20724682 від 14.03.2007р. про заборону відчуження.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 по визнання припиненим кредитного договору № №5274765 від 14.03.2007р., суд вважає необхідним виходити з наступного.

Позивач в обґрунтування вимоги про визнання припиненим кредитного договору №5274765 від 14.03.2007р., посилаючись на ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку», в позовній заяві зазначив те, що оскільки банк як іпотекодержатель набув право власності на предмет іпотеки, застосувавши позасудову процедуру врегулювання спору і відповідно після завершення процедури позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними, наявні підстави для припинення кредитного договору, оскільки реєстрація права власності на предмет іпотеки за кредитором є тим самим фактом припинення зобовязання та належного його виконання за умовами договору іпотеки.

Згідно ч. 4. ст.36 Закону України «Про іпотеку», після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобовязання є недійсними.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, за змістом ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст.ЗЗ Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. За змістом ч.4 ст.591 ЦК України та ч.7 ст. 47 Закону України «Про іпотеку», якщо сума, одержана від реалізації предмета застави (іпотеки), не покриває вимоги заставодержателя (іпотекодержателя), він має право отримати суму, якої не вистачає (решту суми).

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б містили відомості щодо вартості набутого відповідачем нерухомого майна, а також відомості, чи були за рахунок предмета іпотеки задоволені в повному обсязі грошові вимоги кредитора, які існували на день звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто, чи відбулося погашення розміру всієї заборгованості, яка виникла у зв'язку з порушенням позичальником основного зобов'язання, суд приходить до висновку, що у разі, якщо вартості набутого кредитором у власність предмета іпотеки не вистачило на погашення боргу у повному обсязі, кредитор за приписами ст. 591 ЦК України та ч.7 ст. 47 Закону України «Про іпотеку» не позбавляється права на стягнення суми залишку заборгованості, що не вистачає для погашення цієї заборгованості.

Відповідні висновки викладені в Постанові Верховного Суду від 11.04.2018р. № 761/17280/16-ц.

Враховуючи, що правова норма (ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку») не передбачає автоматичного припинення зобов'язання, яке забезпечено іпотекою, а під час розгляду даної справи, на підставі наявних в справі доказів, суд не має можливості встановити розмір погашеного зобовязання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання припиненим кредитного договору №5274765 від 14.03.2007р. не підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат у цій справи відповідно до положень ст.141 ЦПК України та приймаючи до уваги ті обставини, що позивач за законом був звільнений від сплати судового збору та його позовні вимоги задоволено частково, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави за ту частину позовних вимог, яка є задоволеною.

Отже з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі - 2 114 грн.40 коп. (704грн.80коп.+ 704грн.80коп. +704 грн.80коп. = 2 114грн. 40коп. за задоволення трьох вимог немайнового характеру).

Судові витрати за ту частину позовних вимог, в задоволенні якої ОСОБА_1 відмовлено, відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 564, 575, 593, 1054 ЦК України, Правовою позицією ВС від 11.04.2018р. у справі № 761/17280/16-ц. ст.ст. 17, 33, 36, 37 Закону України Про іпотеку, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими - задовольнити частково.

Визнати припиненим договір іпотеки №5274948 від 14.03.2007р. укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» з усіма додатковими до нього угодами.

Виключити з Державного реєстру іпотек запис №20724704 від 15.03.2007р. про державну реєстрацію іпотеки.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис №20724682 від 14.03.2007р. про заборону відчуження.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 114 грн.40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів

безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя : Ткаченко Н.В.