Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 449/883/17

провадження № 61-39350св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Корелицька сільська рада Перемишлянського району Львівської області,

третя особа - Перемишлянська районна державна адміністрація Львівської області,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Львівської області у складі колегії судді: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М., від 23 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Корелицької сільської ради Перемишлянського району Львівської області, третя особа - Перемишлянська районна державна адміністрація Львівської області, про визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява мотивована тим, що успадкував після смерті тітки - ОСОБА_7, шляхом фактичного користування, земельну ділянку площею 1,1518 га, яка розташована на території с. Кореличі Перемишлянського району Львівської області з цільовим призначенням, для ведення сільськогосподарського товарного виробництва та земельну ділянку площею 0,7086 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в с. Кореличі Перемишлянського району Львівської області. однак не може оформити свої спадкові права, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 просив визнати за ним право власності у порядку спадкування на вказані земельні ділянки.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області у складі судді Борняк Р. О. від 22 серпня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на спадкове нерухоме майно - земельну ділянку площею 1,1518 га, яка розташована на території с. Кореличі Перемишлянського району Львівської області, з цільовим призначенням - для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, та земельну ділянку площею 0,7086 га, яка розташована у с. Кореличі Перемишлянського району Львівської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред'явлено, а позивач фактично прийняв спадщину після смерті тітки ОСОБА_7, продовжуючи доглядати за земельними ділянками, тому наявні правові підстави для визнання за ним права власності на спірне майно у порядку спадкування.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позов пред'явлений до неналежного відповідача - Корелицької сільської ради Перемишлянського району Львівської області, оскільки спадкоємцем за законом є також ОСОБА_6, яка звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, за якою і було заведено спадкову справу.

У липні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні його позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, не врахував, що він є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7, а ОСОБА_6 не надала доказів на підтвердження спорідненості з спадкодавцем, а тому незаконно отримала свідоцтво про право на спадщину, після смерті ОСОБА_7

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У листопаді 2018 року ОСОБА_6 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У справі, що переглядається установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_7, якій на праві приватної власності належала земельна ділянка 1,1518 га, розташована в с. Кореличі Перемишлянського району Львівської області, а також успадкована після смерті ОСОБА_8 земельна ділянка площею 0,7086 га, розташована у цьому ж населеному пункті.

Заповіту ОСОБА_7 не складала.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 вказував на те, що він не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_7, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. При цьому, позивачем визначено відповідачем Корелицьку сільську раду Перемишлянського району Львівської області.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У справі, що переглядається установлено, що позивач не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Згідно з витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 46042821 від 06 грудня 2016 року, який виданий Перемишлянською державною нотаріальною конторою, до Спадкового реєстру внесено реєстраційних запис «реєстрація спадкової справи» № 59523733 спадкодавця ОСОБА_7 за заявою ОСОБА_6 (а. с. 44).

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

Частиною першою статті 33 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Як вбачається зі змісту статей 33, 119 ЦПК України 2004 року на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи, що позов про визнання права власності на спадкове майно було пред'явлено до Корелицької сільської ради Перемишлянського району Львівської області при наявності іншого спадкоємця, який звернувся з заявою про прийняття спадщини, дійшов правильного висновку про неналежність відповідача.

Разом із тим, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості замінювати первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Разом із тим, дане рішення суду не перешкоджає позивачу захистити свої права шляхом пред'явлення у встановленому законом порядку позову про визнання права власності на спадкове майно до належного відповідача.

Доводи касаційної скарги, на які посилається ОСОБА_4, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта