Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 541/2811/16-ц

провадження № 61-31932св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Миргородської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 2017 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Карпушина Г. Л., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_5 та просила зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкоди брати участь у вихованні та спілкуванні з онукою, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановити дні та часи зустрічей з нею без присутності відповідача кожну п'ятницю та суботу з

12 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.

Позовна заява мотивована тим, що син позивачки ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5

За час перебування у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 в їх сім'ї народилась донька, ОСОБА_6.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від

17 березня 2014 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 залишилася проживати разом з матір?ю.

ОСОБА_5 чинила перешкоди ОСОБА_4 в спілкуванні з онукою, а тому комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Миргородської міської ради рішенням від 24 грудня 2015 року № 65/15 встановлено такий графік спілкування з онукою: у вихідний день (субота або неділя) в присутності матері на території її фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1, з можливістю подальшого перегляду рішення за домовленістю між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, враховуючи при цьому стан здоров'я дитини, погодні умови чи інші істотні обставини, які б могли б завадити побаченню та спілкуванню бабусі з дитиною. У випадку неможливості спілкування з дитиною у визначений день перенести побачення на інший день тижня за домовленістю з матір'ю дитини ОСОБА_5

ОСОБА_4 не погоджується із встановленим графіком, та проти її спілкування з онукою в інший час заперечує відповідач. Тому ОСОБА_4 звернулась з даним позовом до суду.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від

17 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом не встановлено вчинення ОСОБА_5 перешкод у участі та спілкуванні позивачки з онукою у спосіб, встановлений рішенням органу опіки та піклування, яке постановлено на підставі заяви позивачки.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від

17 травня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

20 липня 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на обов?язку участь у справі органу опіки та піклування, що передбачено статтею 19 СК України.

Вказує, що апеляційний суд не привів в обґрунтування ухвали переконливих аргументів, не дав вичерпної відповіді на жоден з доводів позивача, не сформулював належним чином свої виводи, не дав юридичного аналізу суті виниклих правовідносин, звівши їх до переліку власних висновків без щонайменшої юридичної оцінки хоч би одного з них, що дає підстави припускати, що справа розглянута не по суті, а формально. В цілому ухвала суду апеляційної інстанції не відрізняється від рішення місцевого суду, а тому не може залишатися не скасуванною.

05 вересня 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом з матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

За змістом частини першої статті 303 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є рідною бабусею малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задля забезпечення права ОСОБА_4 на спілкування з онукою рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Миргородської міської ради від 24 грудня 2015 року № 65/15 встановлено спосіб спілкування ОСОБА_4 з онукою, а саме: у вихідний день (субота або неділя) в присутності матері на території її фактичного проживання за адресою АДРЕСА_2 з можливістю подальшого перегляду даного рішення за домовленістю сторін.

Таке рішення сторонами не оспорювалось, питання щодо його перегляду не ініціювалось.

Згідно із статтею 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім'ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Вирішуючи спір, та залишаючи рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 травня 2017 року без змін, судом правильно враховано, що доводи позивача про те, що вона не спілкувалася з онукою у дні, визначені у рішенні органу опіки та піклування від 24 грудня 2015 року

№ 65/15, оскільки в один із вихідних днів вона цілодобово працювала, а в інший відпочивала, не є підставою для задоволення позову проти матері дитини ОСОБА_5 При цьому судом встановлено, що ОСОБА_5 не чинила перешкод позивачці у спілкуванні з онукою у дні та спосіб, визначений вищевказаним рішенням. Зазначені позивачкою обставини є підставою для перегляду днів побачення саме органом опіки та піклування.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 2017 року, якою залишено без змін рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 травня 2017 року, - без змін, оскільки підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 2017 року, якою залишено без змін рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 травня 2017 року, залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська