Єд.унік. № 243/7479/18
Провадження № 2/243/2644/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 листопада 2018 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.

за участю секретаря судового засідання Каліух К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Першої слов'янської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

08.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи Першої слов'янської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24.12.1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, діючої в своїх інтересах та за дорученням ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Під час укладання договору нотаріусом було встановлено, що вказана квартира дійсно належить на праві власності продавцям та нікому іншому не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під забороною не перебуває. Проте, 20.01.1998 року реєстратором Першої слов'янської державної нотаріальної контори було накладено арешт на вищевказану квартиру на підставі ухвали Слов'янського міського суду Донецької області від 12.01.1998 року відносно колишньої співвласниці - ОСОБА_2. ОСОБА_1 зазначає, що арешт було накладено на майно, яке вже належало позивачу на праві приватної власності.

Просить суд зняти арешт, який накладено 20.01.1998 року реєстратором Першої слов'янської державної нотаріальної контори на підставі ухвали Слов'янського міського суду Донецької області від 12.01.1998 року відносно колишньої співвласниці ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

Позивач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував, просив справу слухати без його участі (а.с.24).

Відповідач про дату, час та місце розгляду була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті

Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, до судового засідання не з'явилась та про причини своєї неявки суд не повідомила (а.с.36).

Представник третьої особи про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, заперечень не надав (а.с.39).

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не з'явився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.12.1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, діючої в своїх інтересах та за дорученням ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який посвідчено державним нотаріусом Першої слов'янської державної нотаріальної контори Паращук О.А. (а.с.5).

Ухвалою Слов'янського міського суду Донецької області від 12.01.1998 року було накладено арешт на ? частину квартири АДРЕСА_1, право власності на яку належало ОСОБА_2 (а.с.26).

21.04.2005 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою КП «БТІ» м. Слов'янськ (а.с.6).

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1 встановлено наступне обтяження: реєстраційний номер обтяження 2236461, тип обтяження заборона; зареєстровано 29.07.2005 року о 10:26:45 за № 2236461 реєстратором Перша слов'янська державна нотаріальна контора, підстава обтяження не вказано, додаткові данні: архівний номер 2103872DONETSK601, архівна дата 01.04.2000, дата виникнення 20.01.1998, № реєстру 96389-972, внутр. № 0F01CC2225F1332B5B4D (а.с.7).

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно зі ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст. 316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» вирішуючи питання про належність описаного та арештованого майна, суди повинні керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, які діяли на час придбання майна, що регулюють право власності та його захист.

Статтею 128 ЦК УРСР (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Отже, оскільки на момент укладання договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири, а саме на 24.12.1997 року чинним на той час законодавством не було передбачено обов'язкову державну реєстрацію прав на нерухоме майно, право власності на вказану квартиру виникло у ОСОБА_1 з моменту укладання та нотаріального посвідчення цього договору.

Таким чином, арешт на квартиру АДРЕСА_1, що було накладено на підставі ухвали Слов'янського міського суду Донецької області від 12.01.1998 року підлягає скасуванню у зв'язку із тим, що право власності у позивача на вказану квартиру виникло до винесення ухвали про арешт та колишня співвласниця ОСОБА_2 на час винесення рішення припинила володіння вищевказаною нерухомістю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у сумі 704 гривень 80 копійок (а.с.1), отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 704 гривень 80 копійок.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 264-265, 280-281 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Першої слов'янської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Слов'янського міського суду Донецької області від 12 січня 1998 року з нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Cуддя

Слов'янського міськрайонного суду В.І.Старовецький