Постанова

Іменем України

03 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 389/737/17

провадження № 61-31811св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Богданівська сільська рада Знам'янського району Кіровоградської області, третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Суровицька Л. В., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Богданівської сільської ради Знам'янського району, третя особа - ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування рішення Богданівської сільської ради Знам'янського району № 271 від 27 січня 2017 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору дарування від 26 жовтня 2006 року за №1222, вона є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 Право приватної власності на вказаний будинок зареєстровано у Знам'янському районному КП «Бюро технічної інвентаризації» 14 лютого 2007 року.

На підставі її заяви Богданівською сільською радою 23 жовтня 2009 року прийнято рішення № 552 про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яким сільська рада надала їй дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчує право власності на земельні ділянки загальною площею 0,30 га, в тому числі 0,25 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), за рахунок земель житлової та громадської забудови, 0,05 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають в землях запасу АДРЕСА_1.

12 грудня 2016 року вона звернулася до сільської ради з листом щодо погодження технічної документації. Листом сільської ради від 29 грудня 2016 року за № 729-02/16 її повідомлено, що це питання розглянуто на засіданні земельної комісії з питань землекористування, охорони довкілля та благоустрою населених пунктів Богданівської сільської ради та прийнято рішення, яким їй відмовлено у погодженні схеми земельної ділянки та акту прийомки межових знаків на зберігання, на підставі того, що частина земельної ділянки, яка перебуває в її фактичному користуванні, зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Згідно з графічними матеріалами, відображеними в технічній документації, дійсно виявлено накладання земельної ділянки за адресою по АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_5, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, на земельну ділянку по АДРЕСА_3, користувачем якої є позивач. Вказане накладення було також виявлено після того, як було перероблено технічну документацію із землеустрою.

27 січня 2017 року Богданівською сільською радою прийнято рішення № 271 про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_5, затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,2500 га, у тому числі: 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за рахунок земель житлової та громадської забудови, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, за адресою: с. Богданівка Знам'янського району, АДРЕСА_4 та передано йому у власність земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, у тому числі: 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за рахунок земель житлової та громадської забудови, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, за адресою: с. Богданівка Знам'янського району, АДРЕСА_4.

Позивач просила визнати незаконним та скасувати рішення Богданівської сільської ради Знам'янського району № 271 від 27 січня 2017 року, яким порушено її право користування земельною ділянкою, яка закріплена за нею як власником житлового будинку.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення її прав та інтересів відповідачем.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Скасовано рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 червня 2017 року. У позові ОСОБА_4 до Богданівської сільської ради Знам'янського району, третя особа - ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення Богданівської сільської ради Знам'янського району № 271 від 27 січня 2017 року відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що спір, пов'язаний з оскарженням рішення ради про надання у власність земельної ділянки, вирішується в позовному провадженні, а тому належним відповідачем, крім ради, є також власник земельної ділянки, який, на думку позивача, порушує його право власності або користування на спірну земельну ділянку, оскільки він володіє таким правом на предмет спору, який робить необхідним його залучення до участі у справі саме як відповідача. Разом з тим, власник земельної ділянки ОСОБА_5 не є стороною у справі, а є третьою особою.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржене рішення і ухвалити нове про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що саме Богданівська сільська рада порушила права позивача при прийнятті оспорюваного рішення. Вказує, що на момент звернення до суду із позовом право власності за ОСОБА_5 не було зареєстровано, тому він залучений до участі у справі як третя особа і його права як учасника процесу не порушені.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що позивач, на підставі договору дарування, посвідченого 26 жовтня 2006 року, є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 За відомостями, відображеними в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок, значиться земельна ділянка площею 3000 кв.м., з них під будівлями 144,2, під двором 780,3, під городом 2075,5.

Рішенням № 552 від 23 жовтня 2009 року Богданівською сільською радою надано позивачу дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку загальною площею 0,30 га, в тому числі 0,25 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), за рахунок земель житлової та громадської забудови, 0,05 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають в землях запасу АДРЕСА_1. Якщо при встановлені меж земельної ділянки в натурі будуть виявлені розбіжності в даних про розмір земельної ділянки з фактичними її розмірами, то остаточно розмір земельної ділянки буде затверджено сесією сільської ради.

Рішенням №273 від 27 січня 2017 року Богданівською сільською радою відмовлено в наданні дозволу ОСОБА_4 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 загальною площею 0,05 га.

ОСОБА_5, на підставі договору дарування, посвідченого 21 жовтня 2000 року, є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: с. Богданівка Знам'янського району, АДРЕСА_4. Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок містить відомості про розмір земельної ділянки 222.2 кв.м. тільки під будинком та будівлями, розмір земельної ділянки під двором та городом не зазначений.

Рішенням № 271 від 27 січня 2017 року Богданівською сільською радою передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Богданівка Знам'янського району, АДРЕСА_4.

Апеляційний суд встановив, що право власності на цю земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_5 09 лютого 2017 року, і на час звернення з позовом до суду та вирішення справи ОСОБА_5 набув статусу власника спірної частини земельної ділянки.

При скасуванні рішення суду першої інстанції та ухваленні нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших мотивів, апеляційний суд зробив висновок, що спір, пов'язаний з оскарженням рішення ради про надання у власність земельної ділянки, вирішується в позовному провадженні, а тому належним відповідачем, крім ради, є також власник земельної ділянки, який, на думку позивача, порушує його право власності або користування на спірну земельну ділянку, що робить необхідним його залучення до участі у справі саме як відповідача. Разом з тим, власник земельної ділянки ОСОБА_5 не є стороною у справі, а є третьою особою.

Колегія суддів погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

Тлумачення статті 33 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Втім, судом першої інстанції, в порушення статей 33, 130 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) не вирішено питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи, а апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості усунути такі недоліки.

ОСОБА_4 не позбавлена можливості повторно звернутися до суду першої інстанції з позовом, вказавши всіх осіб, які повинні брати участь у розгляді справи.

Посилання у касаційній скарзі на те, що на момент звернення до суду із позовом право власності за ОСОБА_5 не було зареєстровано, а тому він залучений до участі у справі як третя особа і його права як учасника процесу не порушені, колегія суддів відхиляє. Як встановлено апеляційним судом право власності на земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_5 09 лютого 2017 року; тоді як позивач звернулася до суду із позовом 28 березня 2017 року. Таким чином на момент звернення із позовом до суду та вирішення справи ОСОБА_5 набув статусу власника спірної частини земельної ділянки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін. Оскільки оскаржене рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О.Антоненко

В. І. Журавель