Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 209/4620/16-ц

провадження № 61-37378св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю.В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, від імені якого діє адвокат ОСОБА_6, на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року у складі судді Маслова Д. В. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року у складі колегії суддів: Бараннік О. П., Пономарь З. М., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 30 грудня 2015 року, спільних дітей вони не мають.

До пропозиції розірвати шлюбні відносини через органи реєстрації актів цивільного стану відповідач ставиться байдуже, а на теперішній час він перебуває під вартою за обвинуваченням у скоєнні тяжкого злочину.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння та неможливості дійти згоди у вирішенні будь-яких питань, які стосуються родини, ОСОБА_4 просила розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований 30 грудня 2015 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 639. Після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_4 прізвище «Тесленко».

Рішення суду мотивовано тим, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з причин психологічного характеру, відсутності взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейні відносини і обов'язки, подальше спільне життя подружжя суперечитиме їх інтересам.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і правильності цих висновків не спростовують.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_5, від імені якого діє адвокат ОСОБА_6, просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що передбачені положеннями статті 129 Конституції України принципи змагальності сторін та гласності судового процесу передбачають, серед іншого, право особи, стосовно прав та інтересів якої здійснюється судовий розгляд, брати безпосередню участь у засіданні суду, що, в свою чергу, кореспондує обов'язку суду забезпечувати належне своєчасне інформування сторін судового процесу про дату та час проведення судового засідання. У порушення вимог статей 43, 224 ЦПК України суди попередніх інстанцій помилково вважали дотриманими вимоги процесуального законодавства України щодо належного повідомлення його, як сторони у справі, про розгляд справи та можливості ухвалення рішення без його участі.

Вказує на те, що не отримував копію позовної заяви, повісток та повідомлень про виклик до суду. Вважає помилковим твердження судів про те, що під час ухвалення рішення суд з'ясував його позицію щодо спору, оскільки безпосередньої участі у засіданні він не брав. На його думку, позивач передчасно звернулась до суду з указаним позовом, її дії є необдуманими, він неодноразово наполягав на наданні сторонам строку для примирення не менше шести місяців, що безпідставно проігноровано судами.

Відзив на касаційну скаргу від позивача до суду не надходив.

Відповідно до вимог частини першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Згідно з положеннями статті 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Статтею 113 СК України визначено право особи, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Судами попередніх інстанцій установлено, що сторони з 30 грудня 2015 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому 30 грудня 2015 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 639 (а. с. 4).

На момент звернення до суду з указаним позовом, а також розгляду справи судами попередніх інстанцій відповідач перебував у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань», що підтверджується матеріалами справи (а. с. 26-28, 49-50).

Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову за відсутності у судовому засіданні належним чином повідомлених сторін справи.

При цьому районний суд виходив з наявності дійсної волі позивачки на розірвання шлюбу з огляду на зазначені нею причини психологічного характеру, відсутності взаєморозуміння, що суперечить спільним інтересам подружжя.

Вважаючи, що вказаний висновок судом першої інстанції зроблено передчасно, за відсутності сторін справи, що унеможливило врахування судом думки сторін з приводу заявленого позову, апеляційний суд своєю ухвалою від 09 листопада 2017 року зупинив провадження у справі та надав сторонам строк для примирення - три місяці.

Також суд неодноразово відкладав розгляд указаної справи по причині неявки сторін у судове засідання.

Матеріалами справи підтверджено представництво інтересів відповідача адвокатом ОСОБА_6 (а. с. 71-72, 76-78, 81-86).

Указане вище свідчить про необґрунтованість доводів заявника про будь-яке обмеження судом його прав щодо надання пояснень, заперечень, а також доказів на спростування доводів позовної заяви ОСОБА_4

Також з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду заяви ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення судом першої інстанції 26 червня 2017 року було проведено судове засідання у режимі відеоконференції, чим забезпечено участь заявника.

Таким чином, вирішуючи вказаний спір, суди попередніх інстанцій відповідно до вимог статей 10, 12 ЦПК України 2004 року сприяли повному і всебічному розгляду справи та не перешкоджали жодній зі сторін подати докази на підтвердження своїх вимог і заперечень стосовно пред'явленого позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, від імені якого діє адвокат ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник