ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 761/6949/15-ц

провадження № 61-4609св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач -ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», подану виконуючим обов'язки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Грицаком Ігорем Юліановичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 2 липня 2015 року, ухвалене у складі судді Піхур О.В., та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 1 вересня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Крижанівської Г. В,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») про припинення поруки, обґрунтовуючи вимоги тим, що 22 липня 2008 року між нею та ВАТ «КБ «Надра», назва і організаційно-правова форма його у подальшому змінена на ПАТ «КБ «Надра», укладено договір поруки на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором від 22 липня 2008 року № 157/П/56/2008-840, укладеним між ним та ПАТ «КБ «Надра».

Посилаючись на те, що відповідач пропустив шестимісячний строк для пред'явлення позову до неї як до поручителя від дня настання строку виконання зобов'язання, позивач просила визнати припиненим з 24 грудня 2009 року договір поруки, укладений 22 липня 2008 року між нею та ПАТ «КБ «Надра».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року позов задоволено. Визнано такою, що припинена з 24 грудня 2009 року, поруку за договором поруки, укладеним 22 липня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що направленням позивачу вимоги про погашення заборгованості відповідач застосував своє право на повернення кредиту достроково та пропустив шестимісячний строк для пред'явлення позову до суду до поручителя від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Апеляційний суд міста Києва, переглядаючи справу в апеляційному порядку, погодився із таким рішенням суду першої інстанції та ухвалою від 20 січня 2016 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 2 липня 2015 року залишив без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року ухвала Апеляційного суду суд міста Києва від 20 січня 2016 року скасована в касаційному порядку, справа передана на новий апеляційний розгляд.

Скасовуючи судове рішення апеляційної інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив про неврахування апеляційним судом можливості оспорювати вже встановлені судом факти в іншому судовому процесі про стягнення заборгованості за кредитним договором і застосувати положення частини четвертої статті 559 ЦК України. Отже, висновок суду про припинення поруки за укладеним 22 липня 2008 року ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 договором, є передчасним. При цьому в ухвалі суду касаційної інстанції зроблено висновок щодо необхідності встановлення апеляційним судом, чи надавалася преюдиційними судовими рішеннями у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором оцінка договору поруки, зокрема, питанню її припинення.

Після повторного перегляду справи в апеляційному порядку ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 1 вересня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 2 липня 2015 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд встановив, що із зустрічною позовною заявою, в якій просила визнати недійсним договір поруки, ОСОБА_4 звернулась у квітні 2011 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2013 року зустрічну позовну заяву залишено без розгляду, проте позов про стягнення заборгованості за кредитним договором з неї та з боржника ОСОБА_5 на час розгляду даної справи в апеляційному порядку не розглянуто.

У вересні 2016 року ПАТ «Комерційний банк «Надра» звернулось із касаційною скаргою, поданою виконуючим обов'язки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Грицаком І. Ю., до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати судові рішення та ухвали нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, заявник посилається на те, що вимога до поручителя подана вчасно, адже умовами договору поруки встановлено строк її дії - до припинення зобов'язання за кредитним договором, а зобов'язання за кредитним договором (на час подання позову ОСОБА_4.) не припинені. Суд не врахував, що за умовами договору боржник вносить платежі до 10 числа поточного місяця, а останній платіж перед поданням у березні 2010 року позову до суду про стягнення заборгованості у солідарному порядку з боржника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_4 внесено 8 жовтня 2009 року. Таким чином, вважає заявник, підстави для визнання поруки припиненою відсутні, адже судова вимога до поручителя була подана з дотриманням строку, встановленого статтею 599 ЦК України.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою цього суду від 21 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд .

У січні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Так, зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Тобто порука - це строкове зобов'язання і незалежно від того, чи встановлено договором строк її дії, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора.

В разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислювати з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Встановлено, що за умовами кредитного договору від 22 липня 2008 року № 157/П/56/2008-840, укладеного ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_5, позичальниквзяв на себе зобов'язання повертати суму кредиту рівними частинами щомісяця шляхом внесення платежів до 10 числа кожного календарного місяця (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів, строк дії кредитного договору установлено до 11 липня 2033 року.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

22 липня 2008 року ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 уклали договір поруки, згідно з умовами якого остання виступила поручителем за виконання ОСОБА_5 усіх зобов'язань за кредитним договором від 22 липня 2008 року

№ 15711/56/2008-840 у повному обсязі та з такими ж умовами (пункти 1.1-1.3 договору поруки).

Крім установлення строку дії договору, сторони кредитного договору та договору поруки встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору, - до 10 числа поточного місяця.

16 червня 2009 року банк надіслав ОСОБА_5 вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором протягом 7 банківських днів з дати надіслання цього повідомлення, яка була отримана, у тому числі ОСОБА_4, 23 червня 2009 року.

Позов до боржника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку подано 15 березня 2010 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, вірно виходив із того, що направленням позивачу вимоги про погашення заборгованості відповідач використав своє право на повернення кредиту достроково та при цьому пропустив шестимісячний строк для пред'явлення позову до поручителя від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, про те, що останній платіж боржником внесено 8 жовтня 2010 року в сумі 51 долар США (а.с. 96), тому банк своєчасно у березні 2010 року звернувся до суду з позовом, не мають правового значення при вирішенні позову про визнання поруки припиненою з огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання, оскільки за частиною четвертою статті 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання зобов'язання за договором поруки необхідно пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України; у даній справі строк дострокового повернення кредиту був встановлений протягом 7 днів з 23 червня 2009 року - дати отримання вимоги про дострокове повернення кредиту.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов'язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Європейський суд з прав людини у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів попередніх інстанції щодо встановлених обставин справи Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуальною права і не може встановлювати або (тa) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», подану Виконуючим обов'язки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Грицаком Ігорем Юліановичем, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 2 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 1 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик