Справа № 515/2074/17
Провадження № 2-о/515/299/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

за участі секретаря Унгурян Т.В.

заявниці ОСОБА_1

представника заявниці - адвоката ОСОБА_2В

заінтересованої особи - представника Тузлівської сільської ради

Татарбунарського району

Одеської області ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари цивільну справу за заявою ОСОБА_1, з викликом заінтересованої особи - Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

23 грудня 2017 року заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеною заявою, посилаючись на слідуючі обставини.

17 червня 2011 року помер її дід ОСОБА_4 в с.Тузли Татарбунарського району Одеської області, з яким вона постійно проживала та вели спільне господарство на час відкриття спадщини. Після смерті дідуся відкрилась спадщина на спадкове майно: земельну ділянку площею 6,41 га, розташовану на території Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області.

За життя 17 лютого 1999 року спадкодавцем ОСОБА_4 було складено заповіт, згідно якого останній, на випадок своєї смерті, зробив відповідне розпорядження, яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на те, що він матиме право по закону, заповів ОСОБА_5

12 листопада 2012 року заявниця уклала шлюб із гр. ОСОБА_6, після державної реєстрації шлюбу отримала прізвище «Словак».

Однак, при зверненні до державного нотаріуса Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4, останній було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту з підстав втрати 6-місячного строку надання заяви про прийняття спадщини та запропоновано звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Разом з тим, на думку заявниці, згідно ч.3.ст.1268 ЦК України, вона вважається такою, що прийняла спадщину, тому що на день відкриття спадщини, вона постійно проживала разом із спадкодавцем за адресою: вул. Бесарабська,26 с.Тузли Татарбунарського району Одеської області. Дружина спадкодавця ОСОБА_7 відмовилась від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 в установлений законом строк.

Посилаючись на ряд документів та враховуючи, що встановлення фактів, що мають юридичне значення можливо лише в судовому порядку, заявниця звернулася до суду із вказаною заявою.

Представник заявниці - адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, вимоги заяви підтримав в повному обсязі (а.с.22 ).

Представник Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи, однак із наданої до суду заяви (а.с.21), вбачається, що заінтересована особа просить розглянути справу за відсутності представника, не заперечуючи проти вимог заяви.

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З огляду на належне сповіщення заявника та представника заінтересованої особи про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без їх участі.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є спадкоємцем по заповіту, відповідно до ст.1223 ЦК України, спадкодавця ОСОБА_4. Однак, вона позбавлена можливості вступити у спадок в установленому законом порядку після смерті ОСОБА_4, померлого 17 червня 2011 року, через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту з підстав втрати 6-місячного строку надання заяви про прийняття спадщини. Вказане підтверджується:

-копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 262785 від 262785 (а.с.7), згідно якого ОСОБА_4 помер 17 червня 2011 року;

-копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 182226 від 12.11.2012 року (а.с.8), з якого слідує, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уклала шлюб 12.11.2012 року з ОСОБА_6. Після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище «Словак»;

-копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД за № 032748 від 16.07.2003 року (а.с.9), згідно якого ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 6,41 га, розташованої на території Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

-копією заповіту від 17.02.1999 року (а.с.10), з якого видно, що 17 лютого 1999 року спадкодавець ОСОБА_4, на випадок своєї смерті, зробив відповідне розпорядження, яким все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на те, що він матиме право по закону, заповів ОСОБА_5.

Крім того, витягом з по господарської книги №4 по Тузлівській сільській раді Татарбунарського району Одеської області за № 1337/02-15 від 11.12.2017 року (а.с.13) та довідкою за № 1070, виданою виконавчим комітетом Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 11.12.2017 року (а.с.14) підтверджується, що ОСОБА_4, який помер 17.06.2011 року, до часу відкриття спадщини, проживав по вул. Бесарабська (колишня вул. Октябрська), 26 в с.Тузли Татарбунарського району Одеської області, разом з ним проживали та були зареєстровані дружина померлого ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В матеріалах справи наявна також завірена в сільській раді заява ОСОБА_7 дружини спадкодавця, яка 08.12.2011 року, в установлений законом шестимісячний строк подала її до нотаріальної контори, про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4, померлого 17 червня 2011 року (а.с.12).

Листом нотаріуса Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_8 за №1581/02-14 від 07.12.2017 року (а.с.15), заявниці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке залишилось після померлого ОСОБА_4, 17 червня 2011 року, у зв'язку з тим, що заявниця пропустила 6-ти місячний строк для прийняття спадщини по заповіту.

Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 51224338 від 14.03.2018 року (а.с.29) підтверджується, що після смерті спадкодавця ОСОБА_4, Татарбунарською районною державною нотаріальною конторою Одеської області заведена спадкова справа за № 426/2011 за номером у спадковому реєстрі 52180827. До вказаної довідки долучено копію спадкової справи № 426/2011 від 17.06.2011 року(а.с.29-95), в якій наявна заява ОСОБА_1 від 02.11.2017 року за № 67 (а.с.87), адресована вказаному нотаріусу щодо прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_4 по іншому заповіту від 17 лютого 1999 року, зареєстрованому в реєстрі за №227.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Зокрема в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.»

За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою, за відсутності заперечень заінтересованої особи (а.с.22), та відсутності інших спадкоємців, оскільки дружина спадкодавця ОСОБА_7 відмовилась від прийняття спадку в установленому законом порядку (а.с.12), суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви, оскільки факт постійного проживання заявниці ОСОБА_1 із спадкодавцем на час відкриття спадщини, знайшов своє підтвердження. Заявлені вимоги є обґрунтовані та не порушують нічиїх прав, а встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки надасть можливість оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на майно померлого за вищезазначеним заповітом.

Керуючись ч.2 ст.315, ст.ст.318, 319 ЦПК України, ст.ст.1261, ч.3 ст.1268 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, з викликом заінтересованої особи - Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання заявниці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 /паспорт серії КМ №812539 виданий Татарбунарським РС ГУДМС України в Одеській області 26.12.2012 року, ідентифікаційний номер /, як спадкоємиці по заповіту, разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини - 17.06.2011 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було поданою.

Суддя Семенюк