Справа № 301/352/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" листопада 2018 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області

В особі головуючої судді - Даруда І.А.,

при секретарі - Сатін Н.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_4, правонаступником якої є ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком. Свої вимоги мотивує тим, що вона довгий час проживала одна за адресою: АДРЕСА_1. На початку січня 2016 року її родич - ОСОБА_3 запропонував їй свої послуги по забезпеченню її доглядом, харчуванням, утриманням її житлового будинку і присадибної ділянки в належному стані, для цього він попросив укласти з ним відповідний договір.

Вона погодилась на цю пропозицію і 21 січня 2016 року та 27 квітня 2016 року у приватного нотаріуса Іршавського районного нотаріального округу уклала з відповідачем договори, тексту яких не читала, вважаючи, що в них передбачені всі права і обов'язки, про які вони з відповідачем домовилися. Однак, згодом, у вересні 2017 року нею було з'ясовано, що між: нею та відповідачем ОСОБА_3, були укладені договір дарування жилого будинку від 21 січня 2016 року та договір дарування земельної ділянки від 27 квітня 2016 року.За цими договорами вона подарувала відповідачу житловий будинок (безоплатно) з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1100 га, кадастровий номер -НОМЕР_2 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 Іршавського району Закарпатської області.Оскільки вона була людиною похилого віку, одинокою та їй постійно була потрібна стороння допомога, то й уклала зазначені договори за умови, що ОСОБА_3, буде здійснювати за нею догляд.Отже, вказані договори дарування були укладені з тих лише підстав, що через свій похилий вік вона не могла самостійно доглядати за собою.

З моменту укладення вказаних угод вона продовжувала проживати у подарованому будинку, але, так як відповідач не здійснював за нею догляд та не навідувався до неї, вимушена була чотири місяці назад переїхати проживати до брата - ОСОБА_1.При укладанні договорів дарування вона помилялась в правових наслідках цих правочинів та була впевнена, що після укладання договору житловий будинок залишиться у її володінні і користуванні та очікувала на допомогу з боку ОСОБА_3. Ці договори укладалися з метою подальшого її догляду і як би вона знала, що відповідач не буде за нею доглядати, то не погодилася б їх укласти взагалі.

Вона була не обізнаною особою у юриспруденції, тому не зрозуміла, що за укладеним договором дарування, передала ОСОБА_3, безоплатно єдине цінне майно, яке вона мала - житловий будинок та земельну ділянку. Отже, договори дарування не відповідали її внутрішній волі та життєвим обставинам, що склалися.

Також вона помилилася щодо правової природи правочину. Насправді, вона хотіла укласти договір довічного утримання. Адже договір дарування був вкрай невигідним правочином для неї, оскільки на час звернення до суду їй було 83 роки та вона постійно потребувала сторонньої допомоги та додаткових матеріальних коштів на ліки та утримання. Інакше навіщо їй дарувати будинок, в якому вона сама проживала.

Крім того, відповідач ОСОБА_3, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1, однак, за цією адресою він ніколи не проживав, жодних особистих речей в будинку не має, ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2. Таким чином, відповідач в її будинку зареєстрований, але фактично не проживає протягом двох років, що стверджується актом встановлення фактичного місця проживання та довідкою Зарічанської сільської ради.

Судом до участі у справі притягнутий у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 у якості її правонаступника ОСОБА_1, що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.60), заповітом посвідченим секретарем Зарічанської сільської ради ОСОБА_5. 11.12.2017 року, зареєстрованого за № 129 (а.с.45) та заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с.42).

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні зменшили позовні вимоги та просили позов задовольнити частково, вимогу про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим будинком в АДРЕСА_1 Іршавського району Закарпатської області не розглядати.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, які причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, тому на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянуто в його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зменшений позов слід задовольнити з слідуючих підстав:

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що покійна ОСОБА_4 у звязку з похилим віком потребувала стороннього догляду, тому погодилась на пропозицію відповідача і уклала з відповідачем ОСОБА_3 договори 21 січня 2016 року та 27 квітня 2016 року у приватного нотаріуса Іршавського районного нотаріального округу (а.с.7-8, 9-12), тексту яких не читала, вважаючи, що в них передбачені всі права і обов'язки, про які вони з відповідачем домовилися. Однак, згодом, у вересні 2017 року нею було з'ясовано, що між: нею та відповідачем ОСОБА_3, були укладені договір дарування жилого будинку від 21 січня 2016 року (а.с.7-9) та договір дарування земельної ділянки від 27 квітня 2016 року (а.с.9-12).За цими договорами вона подарувала відповідачу житловий будинок (безоплатно) з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1100 га, кадастровий номер - НОМЕР_2 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 Іршавського району Закарпатської області, вважаючи, що уклала договори довічного утримання, оскільки з моменту укладення вказаних угод вона продовжувала проживати у подарованому будинку, але, так як відповідач не здійснював за нею догляд та не навідувався до неї, вимушена була в кінці 2017 року переїхати проживати до брата - ОСОБА_1.При укладанні договорів дарування вона помилялась в правових наслідках цих правочинів та була впевнена, що після укладання договору житловий будинок залишиться у її володінні і користуванні та очікувала на допомогу з боку ОСОБА_3. Ці договори укладалися зєдиною метою - подальшого догляду за нею ОСОБА_3.

Оскільки вона не розуміла правових наслідків укладених нею вищевказаних угод, тому не розуміла, що за укладеним договором дарування, передала ОСОБА_3, безоплатно єдине цінне майно, яке вона мала - житловий будинок та земельну ділянку. Отже, договори дарування не відповідали її внутрішній волі та життєвим обставинам, що склалися. Також вона помилилася щодо правової природи правочину. Виходячи з бажання покійної ОСОБА_4, а саме догляд за нею сторонньою особою, вона хотіла укласти договір довічного утримання. Однак підписавши підписавши договори дарування вона сама себе позбавила в останні роки життя свого майна, а саме: житлового будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 Іршавського району Закарпатської області.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 (а.с.42). Правонаступником ОСОБА_4 є брат померлої ОСОБА_1, що стверджується заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 62).

Все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося заповіла позивачу ОСОБА_1, що стверджується заповітом посвідченим ОСОБА_5 секретарем виконкому Зарічанської сільської ради 11.12.2017 року та зареєстровано за № 129 (а.с.45).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують 'її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом .

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З роз'яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом ст. 744- ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Отже, як видно зі змісту ст. 717 та 744 ЦК України договір дарування та договір довічного утримання мають різну правову природу та різні права та обов'язки сторін.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № б - 9 цс 13) відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі частини третьої статті 203 та статті 229 ЦК України.

Дана правова позиція є обов'язковою для всіх судів України згідно вимог 360-7 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Про порушення свого права позивачка ОСОБА_4 дізналася наприкінці 2017 року, коли звернулась за допомогою до позивача ОСОБА_1 Примірники договорів дарування відповідач у неї забрав, а тому покійна не могла довідатися про порушення свого права раніше.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.4, 12,19, 83, 175, 177,184 , 259 , 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 215, 203, 229, 717, 744, ЦК України, суд,-

Р І Ш И В :

Зменшені позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, який було посвідчено 21.01.2016 року приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Закарпатської області Ожеледа П.М. , зареєстровано в реєстрі за № 136.

Скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 у державному реєстрі речових прав, проведену на підставі договору дарування від 21 січня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Ожеледа та зареєстрованого в реєстрі за № 136.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1100 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Іршавського району Закарпатської області, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який було посвідчено 27 квітня 2016 року приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Закарпатської області Ожеледа П.М., зареєстровано в реєстрі за № 800 .

Скасувати державну реєстрацію права власності, на земельну ділянку площею 0,1100 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Іршавського району Закарпатської області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведену на підставі договору дарування, посвідченого 27.04.2016 р. приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Ожеледа П.М., реєстровий № 800.

Поновити державну реєстрацію на земельну ділянку площею 0,1100 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Іршавського району Закарпатської області за ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 19.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : І. А. Даруда