22-ц/775/474/2018(м)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„26" червня 2018 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 222/805/18

Номер провадження 22-ц/775/474/2018 (м)

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів:Гаврилової Г.Л.,Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Брежнєва Д.О.

учасники справи :

заявник - ОСОБА_3

інші особи, які можуть отримати статус учасника справи: ОСОБА_4, Нікольська районна державна адміністрація Донецької області, Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Володарського районного суду Донецької області від 18 травня 2018 року головуючого судді Вайновської О.Є.із складанням повного тексту судового рішення 24 травня 2018 року по цивільній справі за заявою про забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, яка мотивована наступним .

ОСОБА_3 на праві власності належали : нежиле приміщення Б-1, В-1, пристройка в-1, забор, ворота, замощення 1 асфальт площею 13 580,7 м2 , розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до договору купівлі-продажу від 10 грудня 2014 року заявник продав ОСОБА_4 нерухоме майно - нежилу будівлю покритий ток літ В-1 площею 609,3 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 0,1052 га, кадастровий номер НОМЕР_1, державної власності для обслуговування та експлуатації нежитлової будівлі.

12 квітня 2018 року ОСОБА_4 зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 0,8 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області.На вищевказаній земельній ділянці цифрою 2 позначено майданчик для сільськогосподарських потреб. Водночас, цей майданчик являє собою належне заявнику асфальтове покриття - замощення 1, площею 7 210 м2, з профільованими смугами довжиною 50-60 м, шириною 12-15 м зі скатом для стоку дощової води, що використовується ним для природної сушки зерна. З цього приводу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник спір. ОСОБА_3 має намір звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні об'єктом права власності, витребування майна, визнання частково протиправним наказу про затвердження документації з землеустрою та надання ОСОБА_4 у власність земельної ділянки, визнання недійсними права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, на якій розташоване асфальтове замощення, належне заявнику. Проте, на теперішній час ОСОБА_4 розпочала будівельні роботи на власній земельній ділянці, частково пошкодила належне заявнику асфальтове покриття - замощення 1, має намір встановити паркан, фактично захвативши належну йому споруду для відкритої сушки зерна. Посилаючись на те, що вказані обставини можуть ускладнити подальше виконання рішення суду, ОСОБА_3 просив суд забезпечити позов, з яким він звернеться до суду, шляхом заборони ОСОБА_4 відчуження земельної ділянки площею 0,8 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області, а також заборони проводити будь-які будівельні роботи по демонтажу асфальтового замощення, встановлення паркану на вищевказаній земельній ділянці , до набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 18 травня 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви - задоволено. Заборонено ОСОБА_4 відчуження земельної ділянки площею 0,8 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Тополинської сільської ради Нікольського району Донецькоїобласті. Заборонено ОСОБА_4проводити будь-які будівельні роботи по демонтажу асфальтового замощення, встановлення паркану на земельній ділянці площею 0,8 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області. Зустрічне забезпечення не застосовувалося.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом при ухваленні судового рішення не встановлено обґрунтованість вказаної заяви відносно права заявника на об'єкт, що він вважає своєю власністю. Крім того, зазначає, що судом не враховано, що заявник вказував, що володіє даним об'єктом з 2004 року, а право власності на об'єкти нерухомості починається в нього з 22 грудня 2008 року, а передані йому 01 серпня 2008 року, ані у договорі, ані в акті прийняття-передачі ТМЦ від 01 вересня 2008 року, а також в рішенні суду від 12 грудня 2008 року № 2-816/2008 року про визнання угоди дійсною, не вказано про такий об'єкт нерухомості, як асфальтове покриття, його площу, призначення і тому подібне. Вважає, що судом не встановлено,чи були у заявника законні підстави стверджувати про наявність його права власності на асфальтове покриття, яке знаходиться на її земельній ділянці, щоб в подальшому стверджувати про порушення прав заявника, як власника і необхідності забезпечення позову в такій спосіб.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги .

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_6 просили залишити апеляційну скаргу без задоволення .

У судовому засіданні апеляційного суду представник Нікольської районної державної адміністрації Донецької області, що діє за довіреністю Комарова М.М.,просила вирішити питання на розсуд суду .Представник Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області не з*явився ,належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, шляхом отримання 19 червня 2018 року телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм за № 1152 (а.с.87,90).

Відповідно до ч.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно п.8, п.9 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільно-процесуального кодексу України, в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-УІІІ, до утворення апеляційних суддів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суду, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Донецької області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, що ухвалив рішення, в порядку, передбаченому Цивільно-процесуальним кодексом України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-УІІІ.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність та необгрунтованість ухвали суду.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник спір з приводу належності асфальтового покриття - замощення 1 (майданчик для сільськогосподарських потреб 2), розташованого на земельній ділянці площею 0,8 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, який заявник вважає своїм.

Водночас ОСОБА_4, реалізуючи право власності на земельну ділянку площею 0,8 га, кадастровий номер НОМЕР_2, може розпорядитися за власною волею як належною їй земельною ділянкою, так і спорудою, що знаходиться на ній, - замощенням 1, створивши заявнику ОСОБА_3 ризики у вигляді перешкоди у користуванні належною йому спорудою чи її пошкодження, у зв'язку з чим, останній звертатиметься до суду з позовом за захистом своїх прав.

Задовольняючи заяву заявника про забезпечення позову до пред*явлення позову , суд першої інстанції виходив з пов'язаності заходів забезпечення позову з його предметом і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам. Крім того,суд вважав,що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до пошкодження або знищення асфальтового покриття - замощення 1, розташованого на земельній ділянці площею 0,8 га, кадастровий номер НОМЕР_2, належній ОСОБА_4,що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

З вказаним висновком суду погоджується і апеляційний суд .

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 ч.1 ст.150 ЦПК України визначено такий вид забезпечення позову, зокрема, заборона вчиняти певні дії.

За змістом п. п. 3, 4, 7 ч. 1ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року (з подальшими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено , що предметом судового розгляду є вимога ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з приводу належності асфальтового покриття - замощення 1 (майданчик для сільськогосподарських потреб 2), розташованого на земельній ділянці площею 0,8 га, кадастровий номер НОМЕР_2, який заявник вважає своїм До заяви про забезпечення позову надані відповідні копії документів. Доводи апеляційної скарги у вказаній частині спростовуються дослідженими доказами .

З матеріалів справи вбачається ,що 27 травня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Володарського районного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_4, Нікольської районної державної адміністрації Донецької області,Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про витребування майна ,визнання недійсним розпорядження органу виконавчої влади про надання земельної ділянки у власність,скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку ,провадження за яким відкрито ухвалою суду від 08 червня 2018 року в порядку загального позовного провадження , з призначенням підготовчого засідання ,з витребуванням з Головного управління Держгеокадастру Донецької області документації з землеустрою на земельну ділянку № НОМЕР_2 та з витребуванням з відділу надання адміністративних послуг Нікольської районної державної адміністрації Донецької області копії реєстраційної справи на земельну ділянку № НОМЕР_2 на ім*я ОСОБА_4

Враховуючи, що заявник звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, Нікольської районної державної адміністрації Донецької області,Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про витребування майна ,визнання недійсним розпорядження органу виконавчої влади про надання земельної ділянки у власність,скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку , суд дійшов обгрунтованого висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження земельної ділянки,заборони ОСОБА_4 проведення будь-яких будівельних робіт по демонтажу асфальтового замощення ,встановлення паркану на вищевказаній земельній ділянці.

З системного аналізу положень ст. 149 ЦПК України під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів саме позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Отже, забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача.

Ухвала суду про забезпечення позову містить обґрунтування необхідності забезпечення позову саме у обраний заявником спосіб . Вищезазначене спростовує доводи апеляційної скарги з цього приводу .

Посилання в апеляційній скарзі на ухвалу Володарського районного суду Донецької області від 14 травня 2018 року про повернення ОСОБА_3 заяви про забезпечення позову,поданої до подання позовної заяви (а.с.63) з підстав не відповідності вимогам ст.153 ЦПК України,не є слушним,оскільки заявник відповідно до процесуального закону,не позбавлений можливості звертатись з заявою про забезпечення позову.

Ухвала суду відповідає вимогам, встановленим ч. 3 ст. 150 ЦПК України, вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім того, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Позивач оспорює відведення ОСОБА_4 земельної ділянки ,вважаючи ,що земельна ділянка з асфальтованим замощенням належить йому та відведення ОСОБА_4 земельної ділянки порушує його майнові інтереси .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахування встановленого, апеляційний суд дійшов висновку, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд діяв відповідно до вимог, передбачених ст. 153 ЦПК України, а висновок суду першої інстанції, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову, є вірним, питання щодо забезпечення позову вирішено з дотриманням норм процесуального права.

За вказаних обставин, апеляційний суд доходить висновку про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Володарського районного суду Донецької області від 18 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 червня 2018 року .

Судді: