У Х В А Л А

22 червня 2018 року

м. Київ

справа №708/1594/16-ц

провадження № 61-16748 ск 18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 06 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Тясмин», Новоселицької сільської ради, Чигиринської районної державної адміністрації про витребування земельної частки (паю),

В С Т А Н О В И В :

05 березня 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду України касаційну скаргу на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 06 червня 2017 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 325 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Апеляційним судом Черкаської області постановлено ухвалу 06 червня 2017 року, тому останній день строку на касаційне оскарження припадав на 26 червня 2017 року.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

До матеріалів касаційної скарги додано заяву, в якій ОСОБА_1 зазначила, що у 2017 році вже оскаржувала зазначені судові рішення до суду касаційної інстанції. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху, а заявнику надано строк для усунення її недоліків. Однак, не зважаючи на те, що ОСОБА_1надіслала необхідні документи, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року касаційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику. Після отримання цієї ухвали у листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Генеральної прокуратури України із заявою про проведення перевірки за фактом недотримання законодавства України посадовими особами Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Тясмин» при розпаюванні сільськогосподарських земель. Надалі 31 січня 2018 року заявник подала заяву до Чигиринського відділення поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про притягнення до відповідальності посадових осіб Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Тясмин» та Новоселицької сільської ради. Посилаючись на те, що є «немолодою жінкою» і, вживаючи інші заходи щодо захисту порушеного права, не мала можливості вчасно реагувати на процесуальні питання, що виникли під час оскарження судових рішень у цій справі, просила суд поновити пропущений строк на касаційне оскарження.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Вказані заявником обставини свідчать про те, що після повернення первісної касаційної скарги ОСОБА_1 намагалася вирішити питання щодо захисту порушеного права шляхом звернення до правоохоронних органів з відповідними заявами, тобто поза межами судового захисту і лише через сім місяців після повернення первісної касаційної скарги повторно подала касаційну скаргу, що порушує принцип максимального використання всіх засобів внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на суд , одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»).

Враховуючи те, що повторно касаційну скаргу ОСОБА_1 подала більше ніж через сім місяців після закінчення строку на касаційне оскарження, а зазначенізаявником причини його пропуску зазначеного строку свідчать про те, що після повернення первісної касаційної скарги у вересні 2017 року ОСОБА_1 обрала інший, альтернативний спосіб захисту порушеного права поза межами судового розгляду. Тому позивачу необхідно зазначити інші поважні причини пропуску строку за яких суд касаційної інстанції може його поновити.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Також подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, а отже, питання про відкриття касаційного провадження не може бути вирішене, оскільки заявником не виконано вимоги пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України, а саме: не зазначено реєстраційного номеру облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб-громадян України.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 необхідно зазначити реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб-громадян України; зазначити інші поважні причини для поновлення строку на касаційне оскарження та надати належні та допустимі докази на їх підтвердження, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Водночас вказівка заявника у касаційній скарзі на Верховний Суд України є формальним недоліком і не є підставою для залишення касаційної скарги без руху, що узгоджується зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка містить гарантії справедливого судочинства, зокрема, доступу до суду.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 23 липня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник