ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» листопада 2018 року

м. Харків

справа № 641/7566/17-ц

провадження № 22ц/818/405/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Головне управління національної поліції в Харківській області, Слобідський відділ поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, Державна казначейська служба України,

третя особа - Міністр внутрішніх справ України Аваков А.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 липня 2018 року в складі судді Боговського Д.Є.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Харківській області, Слобідського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, третя особа: Міністр внутрішніх справ України Аваков Арсен Борисович про стягнення моральної шкоди, який у подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що у Слобідському відділі поліції Головного управління національної поліції в Харківській області має проводитися досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0002634 від 08 жовтня 2014 року, яке доручено слідчому ОСОБА_5, про що позивача повідомлено листом Харківської міської прокуратури №5 від 13 жовтня 2017 року.

Вказав, що 26 жовтня 2017 року він, як потерпілий в кримінальному провадженні, звернувся до слідчого із клопотаннями про проведення слідчих дій, а саме: щодо проведення одночасного допиту ОСОБА_3 та ОСОБА_4; проведення одночасного допиту ОСОБА_3 та судді Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_6; щодо надання йому для ознайомлення матеріалів кримінального провадження та виклик його повісткою; щодо проведення одночасного допиту ОСОБА_4 та ОСОБА_1, повідомлення ОСОБА_4 про підозру.

Зазначив, що він не отримав ані повісток на вказані слідчі дії, ані постанови про відмову у задоволенні клопотань від слідчого Слобідського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області ОСОБА_5, у зв'язку з чим подав до Комінтернівського районного суду м. Харкова скаргу на бездіяльність слідчого Слобідського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, яку ухвалою суду від 06 листопада 2017 року задоволено.

Вказав, що 13 листопада 2017 року повторно звернувся з аналогічними клопотаннями до слідчого Слобідського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, однак знову не отримав жодної відповіді.

Зазначив, що не виконані ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 липня 2016 року, 02 грудня 2016 року, 29 грудня 2016 року, 12 липня 2016 року, 22 грудня 2016 року щодо досудового розслідування у рамках вказаного провадження.

Вказав, що незаконна бездіяльність слідчого спричинила йому значну моральну шкоду, страждання, призвела до порушення його нормальних життєвих зв'язків, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначив, що через систематичну бездіяльність Слобідського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області під час розгляду кримінального провадження йому, як заявнику та потерпілому в кримінальному провадженні, спричинено глибокі моральні страждання, що виразилися у тому, що відповідач принизив його честь та гідність; що він протягом тривалого часу змушений звертатися за захистом своїх прав, що призвело до позбавлення його можливості реалізації своїх звичок та бажань, потребувало додаткових зусиль для організації його життя, завдало шкоди його здоров'ю; він змушений витрачати свій час, нерви, звертатися до суду, готувати документацію, приймати участь у принижуючому його процесі як потерпілого.

Вказав, що з 13 жовтня 2017 року він не був навіть опитаний слідчим, не зацікавився його особою, ігнорував його права, що спричинило шкоду його здоров'ю, викликало необхідність вживання ліків.

Зазначив, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року вже задоволено його позов до Головного управління Національної поліції в Харківській області про стягнення коштів як компенсації за моральну шкоду при проведенні досудового розслідування, проте бездіяльність повторюється знову, що свідчить про цинізм та байдужість до порушення прав і свобод громадян України.

Вказав, що через систематичну бездіяльність Слобідського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області під час розгляду кримінального провадження № 0002634 від 08 жовтня 2014 року не поновлені його права, не припинено порушення закону, не притягнуті до відповідальності винні особи, чим спричинено шкоду його честі та гідності як громадянина України.

Зазначив, що з вини відповідача він переносить глибокі моральні страждання через криміналізацію правоохоронних органів; у його очах зменшено їх авторитет; він позбавлений почуття безпеки, правової стабільності, верховенства права, порушено його психологічний добробут; позбавлено його права на доступ до правосуддя та вимушено звертатися до суду за захистом своїх прав.

Просив визнати безконтрольність Головного управління Національної поліції України в Харківській області, яка призвела до бездіяльності Слобідського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Харківській області при проведенні розслідування в рамках кримінального провадження № 0002634 від 08 жовтня 2014 року, що спричинила йому моральну шкоду; стягнути з Державного бюджету України на його користь 512 000,00 грн. як компенсацію за моральну та матеріальну шкоду, завдану йому внаслідок злочинної бездіяльності посадових осіб Слобідського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Харківській області при проведенні розслідування в рамках кримінального провадження №0002634 від 08 жовтня 2014 року; зобов'язати Державну казначейську службу України перерахувати 512 000,00 грн., як компенсацію за моральну шкоду, завдану йому внаслідок злочинної бездіяльності та неодноразового порушення законів України посадовими особами Слобідського ВП ГУНП України в Харківській області при проведенні розслідування в рамках кримінального провадження №0002634 від 08 жовтня 2014 року, на рахунок ОСОБА_1 у Публічному акціонерному товаристві Комерційний Банк «ПриватБанк» та надати йому на руки оригінал платіжної квитанції, яка буде свідчити про виконання цієї позовної вимоги.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. Вказав, що відповідачем не надано доказів відсутності спричинення йому моральної шкоди; що доказом спричинення йому моральної шкоди є сам факт антисоціальної незаконної бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області; що факти протиправної бездіяльності слідчого ОСОБА_5 визнано судовими рішеннями; а також просив врахувати рішення Європейського суду з прав людини.

22 серпня 2018 року від Головного управління Національної поліції в Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказав, що рішення судів за позовом позивача у інших справах не мають преюдиціального значення для розгляду цієї справи; що ухвали слідчих суддів про задоволення скарг позивача на бездіяльність слідчого не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень та не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Сащенка І.С. від 07 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 липня 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів Сащенко І.С., Коваленко І.П., Овсяннікова А.І. від 30 серпня 2018 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

03 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

10 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу судової справи між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 641/7566/17-ц(22ц/818/405/18) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 липня 2018 року в складі судді Боговського Д.Є. по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Харківській області, Слобідського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, третя особа: Міністр внутрішніх справ України Аваков Арсен Борисович про стягнення моральної шкоди.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому діями відповідачів моральної шкоди.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що слідчим Слобідського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області в Харківській області ОСОБА_5 проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0002634 від 08 жовтня 2014 року.

26 жовтня 2017 року ОСОБА_1, як потерпілий в кримінальному провадженні, звернувся до слідчого із клопотанням про проведення слідчих дій, а саме: щодо проведення одночасного допиту ОСОБА_3 та ОСОБА_4; проведення одночасного допиту ОСОБА_3 та судді Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_6; щодо надання йому для ознайомлення матеріалів кримінального провадження та виклик його повісткою; щодо проведення одночасного допиту ОСОБА_4 та ОСОБА_1, повідомлення ОСОБА_4 про підозру, однак відповіді не отримав.

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та визнано бездіяльність слідчого СВ Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5, пов'язану з не розглядом клопотань від 26 жовтня 2017 року за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за № 0002634 від 08 жовтня 2014 року.

13 листопада 2017 року ОСОБА_1 знову звернувся до слідчого з клопотанням про проведення тих самих слідчих дій.

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та визнано бездіяльність слідчого СВ Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5, пов'язану з не розглядом клопотань від 13 листопада 2017 року за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за № 0002634 від 08 жовтня 2014 року.

Зазначеною ухвалою встановлено, що слідчим ОСОБА_5 надано відповіді на клопотання ОСОБА_1 поштою, проте відсутні належні підтвердження щодо отримання ОСОБА_1 вказаних відповідей.

Ухвалами слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року та 13 березня 2018 року скарги ОСОБА_1 задоволено, зобов'язано уповноважених осіб прокуратури Харківської області внести відомості до ЄРДР за його заявами від 22 листопада 2017 року про вчинення слідчим СВ Слобідського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області в Харківській області ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 382 та статтею 364 КК України.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2018 року, стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у Законах України право на судовий захист слід застосовувати, враховуючи принцип дружнього ставлення до міжнародного права (див. абзац 3 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, абзац 4 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення цього суду від 8 вересня 2016 року № 6-рп/2016), у світлі пункту 1 статті 6 Конвенції та його інтерпретації Європейським судом з прав людини (далі також - Суд).

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання Держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи не применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (див. mutatis mutandis рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» («Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany») від 12 липня 2001 року, заява № 42527/98, § 44).

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Матеріали справи свідчать про те, що з жовтня 2014 року триває кримінальне провадження № 0002634 за заявою ОСОБА_1 Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року, яке постановою Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2018 року залишено без змін, стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 50 000, 00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди за тривалість досудового розслідування з жовтня 2014 року по 28 вересня 2017 року.08 листопада 2017 року ОСОБА_1 знову звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Харківській області, Слобідського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, третя особа: Міністр внутрішніх справ України Аваков Арсен Борисович про стягнення моральної шкоди, який уточнив 24 квітня 2018 року, в якому посилався на бездіяльність слідчого, який не виконував необхідні слідчі дії, не задовольняв його клопотання за період з 13 жовтня 2017 року. Доказами бездіяльності слідчого є те, що органом досудового розслідування не проводилися слідчі дії за ухвалами слідчих суддів.

Згідно зі статтею 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. ЇЇ в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з пунктом 1 пункту 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державна казначейська служба України.

Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтею 1174 ЦК України.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування вказаної норми закону в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 11 липня 2007 року).

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України та роз'ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував бездіяльністю слідчого, вважаючи її незаконною, що визнано ухвалами слідчого судді.

Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Бездіяльність слідчого є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Ухвали слідчих суддів про задоволення скарг позивача щодо бездіяльності слідчого свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права оскарження процесуальних рішень слідчого, і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.

Така правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 04 липня 2018 року (провадження № 61-7053зпв18).

Встановлення факту ненадання слідчим у триденний строк відповіді про результати розгляду клопотання не є єдиною й безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльності моральної шкоди.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 травня 2018 року (провадження № 61-15496 св 18).

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Доводи позивача щодо тривалого порушення його прав спростовуються матеріалами справи, оскільки як вбачається з позовної заяви, з клопотаннями до слідчого він звернувся 26 жовтня 2017 року, бездіяльність слідчого встановлена ухвалою слідчого судді від 06 листопада 2017 року, до суду з вказаним позовом позивач звернувся 08 листопада 2017 року. Інші звернення до слідчого та ухвалені судові рішення щодо цього здійснені під час розгляду справи в суді першої інстанції і не були предметом розгляду.

Доказів того, що безконтрольність Головного управління Національної поліції в Харківській області призвела до бездіяльності слідчого Слобідського ВП ГУНП України в Харківській області при проведенні розслідування в рамках кримінального провадження і цим позивачу завдано шкоду також не надано.

Крім того, позивач просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 512000,00 грн. як компенсацію за моральну та матеріальну шкоду, завдану йому внаслідок злочинної бездіяльності посадових осіб Шевченківського ВП ГУНП України в Харківській області при проведенні розслідування в рамках кримінального провадження, однак відповідачем у справі є Слобідський ВП ГУНП України в Харківській області.

Доводи апеляційної скарги щодо преюдиціальності обставин, встановлених судовим рішенням від 28 вересня 2017 року, яким визнано спричинення йому шкоди відповідачем з аналогічних підстав, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2018 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Харківській області, Слобідського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, третя особа: Міністр внутрішніх справ України Аваков Арсен Борисович, стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 50000,00 грн. у якості моральної шкоди, завданої бездіяльністю посадових осіб під час проведення перевірки в рамках кримінального провадження № 0002634 від 08 жовтня 2014 року за період з 08 жовтня 2014 року по 28 вересня 2017 року.

Отже, зазначене рішення суду стосується правовідносин щодо відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю посадових осіб за період з 08 жовтня 2014 року по 28 вересня 2017 року.

Позовні вимоги у даній справі позивач обґрунтовує бездіяльністю слідчого щодо його клопотань, поданих 26 жовтня 2017 року та 13 листопада 2017 року, тобто обставини, встановлені рішенням суду від 28 вересня 2017 року, не мають преюдиціального значення для розгляду даної справи.

Щодо недотримання судом першої інстанції строків розгляду справи судова колегія зазначає наступне.

За змістом пункту 10 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Згідно частин 1, 2 статті 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до частин 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, порушення встановлених процесуальним законом строків розгляду справи не може бути підставою для скасування ухваленого судового рішення в апеляційному порядку за відсутності обставин, передбачених статтею 376 ЦПК України.

Посилання апелянта на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Васильчук проти України», «Аднаралов проти України», «Ісмайлов проти України» не можуть бути прийняті до уваги, оскільки стосуються інших фактичних обставин та правовідносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Керуючись ст.ст.367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді П.В.Кісь

В.Б. Яцина

У зв'язку зі складністю справи повний текст постанови складено 05 грудня 2018 року.