Провадження №: 2/752/1394/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

участі секретаря судового засідання Веремнко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування, -

встановив:

07.06.2017р. позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування, пені.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 15.05.2013р. в м.Одесі по вул.Чубаївській сталася ДТП за участю автобуса «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобілем «Хюндай Туксон» д.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням, внаслідок чого автомобіль «Хюндай Туксон» д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 13.06.2013 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2

Між власником автобуса «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1, яким на момент ДТП керував ОСОБА_2, та ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «УТСК») було укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.Про настання страхового випадку відповідача було повідомлено в травні 2013 року. 08.05.2014 року він звернувся до ПрАТ «УТСК» із заявою на виплату страхового відшкодування, одночасно надав всі необхідні документи, у тому числі засвідчену копію постанови про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні ДТП, висновок експертного дослідження №1796 від 14.04.2014 року з визначення майнової шкоди, завданої власнику автомобіля «Хюндай Туксон» д.н.з. НОМЕР_2, в розмірі 14 722,91грн. Відповідно до Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності» ПрАТ «УТСК» мало б виплатити йому страхове відшкодування не пізніше 07.08.2014року, однак страхове відшкодування у добровільному порядку відповідачем виплачено не було, тому він був змушений звертатися до Київського районного суду м.Одеси з позовом до ПрАТ «УТСК», ОСОБА_2, просив стягнути з ПрАТ «УТСК» майнову шкоду в розмірі 33 066, 63грн, яка складалася з суми майнової шкоди з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, пені та трьох процентів річних від простроченої суми. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 15.02.2016 року позовні вимоги його та ОСОБА_3 до ПрАТ «УТСК» були задоволені, стягнуто 33 066,63 грн. з яких: 14 722,91грн. - сума майнової шкоди, 618грн. - три проценти річних, 8 927,59 грн. пені та 8 798,13 грн. втрат від інфляції, згідно розрахунку, зробленого ним станом на 31.12.2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 28.07.2016 року було змінено рішення Київського районного суду м.Одеси та стягнуто з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_1 33 066, 63 грн. з яких 14 722, 91 грн. сума майнової шкоди, 618 грн. три проценти річних, 8 927, 59 грн. пені та 8 798, 13 грн. втрат від інфляції, згідно розрахунку, зробленого ним станом на 31.12.2015 року.

17.02.2017 року Голосіївським РВ ДВС у м.Києві було відкрито виконавче провадження ВП №52533415 щодо примусового виконання рішення Київського районного суду м.Одеси від 15.02.2016 року та Апеляційного суду Одеської області від 28.07.2016 року в частині стягнення з ПрАТ «УТСК» 33 066, 63 грн., у заяві про відкриття виконавчого провадження ним було вказано реквізити рахунку, на який необхідно перерахувати грошові кошти, однак станом на час звернення до суду з даним позовом - 07.06.2017 року - грошові кошти не надійшли.

Наразі відповідач не відшкодував завданих позивачу збитків, чим продовжує порушувати його права.

Оскільки розрахунок інфляційних втрат, трьох відсотків річних за прострочення виплати страхового відшкодування, пені було зроблено станом на 31.12.2015р., а рішення Апеляційного суду Одеської області набрало чинності 28.07.2016 року - в ПрАТ «УТСК» повинна за період з 01.01.2016 року по 28.07.2016 року (209 днів прострочення сплати суми 14 722,91 грн.) сплатити позивачу 3% річних в розмірі 253,00грн, пеню - 3 383,24 грн. та інфляційні збитки - 713,09 грн., а всього 4 349,33 грн.

Апеляційним судом Одеської області 28.07.2016 року стягнуто з ПрАТ «УТСК» на його користь 33 066,63 грн, з 29.07.2016 року у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» виникли нові зобов»язання, і станом на час його звернення до суду 07.06.2017 року. прострочення сплати 33 066,63 грн. склало 313 днів, за цей період відповідач має сплатити йому: 3% річних в сумі 851,00 грн., пеню 8 040,03 грн. та втрати від інфляції - 3 697,11 грн, а всього - 12 588,14 грн.

Таким чином заборгованість ПрАТ «УТСК» на користь позивача за прострочення виконання грошового зобов'язання складає 16937,47 грн.

Посилаючись на положення ст.ст. 526, 625, 1166 ч.1 ЦК України, правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах: №6-40цс1від 14.11.2011 року, №6-49цс12 від 25.06.2012 року, № 6-25цс14 від 25.06.2014 року, № 6-927цс16 від 01.06.2016 року, просив: стягнути з ПрАТ «УТСК» суму інфляційних витрат, трьох відсотків річних за прострочення виплати страхового відшкодування, пені в розмірі 16937,47грн., яка складається з суми 4349,33 грн. за період прострочення з 01.01.2016 року по 28.07.2016 року та 12588,14 грн. - за період прострочення з 29.07.2016 року по 07.06.2017 року; у разі невиконання ПрАТ «УТСК» своїх зобов'язань перед позивачем стягнути з ПрАТ «УТСК» суму інфляційних втрат, трьох відсотків річних за прострочення виплати страхового відшкодування, пені після 07.06.2017 року до повного погашення заборгованості.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити із заявлених в позовній заяві підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав відзив на позовну заяву. Посилався на те, що позовна заява ОСОБА_1 про стягнення з ПрАТ «УТСК» майнової шкоди (в тому числі пені, інфляційних втрат та 3% річних) вже розглядалась Київським районним судом м.Одеси та рішенням Апеляційного суду Одеської області 28.07.2016 року визначено розмір шкоди, спричинений позивачу внаслідок ДТП що мала місце 15.05.2013 року. 02.06.2017 року на адресу ПрАТ «УТСК» надійшла постанова від 17.02.2017 року Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про відкриття виконавчого провадження, винесена на підставі виконавчого листа №520/12187/15-ц від 05.09.2016 року, виданого Київським районним судом м.Одеси. На підставі вказаної постанови ПрАТ «УТСК» протягом 12 днів з моменту її отримання провело виплату страхового відшкодування у розмірі 33 519,10 грн. (14 722,91грн. - страхове відшкодування, 8 798,13 грн. - інфляційні втрати, 8 927,59 грн. - пеня, 618,00 грн. - 3% річних, 452,47 грн. - судові витрати). Зазначив, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, що регулюється Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України). При цьому посилався на правову позицію Верховного Суду України у постанові № 6-2759цс15 від 20.01.2016 року. Посилався на відсутність доказів існування між сторонами зобов'язання до ухвалення рішення суду від 28.07.2016 року, а з рішення суду про стягнення шкоди зобов'язальні відносини не виникають, оскільки їх виникнення пов'язано з актами цивільного законодавства, про що йдеться в ст.11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Про аналогічне йдеться у правовій позиції Верховного Суду України в постанові № 6-2491цс15 від 02.03.2016 року.

Крім того, відповідно правової позиції Верховного Суду України в постанові №6-3019ск15 від 13.01.2016 року., за змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. При наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України має приюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст.625 ЦК України.

Зважаючи на те, що розмір шкоди, спричинений ОСОБА_1, вже було визначено судом в рішенні № 520/12187/15-ц, подання позивачем позову з метою зміни (збільшення) вже встановленого судом розміру шкоди є безпідставним.

Також представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності. Посилався на положення ст.ст. 253, 256-258 ЦК України, зазначив, що предметом позову є стягнення пені, 3% річних та збитків від інфляції у зв'язку з не проведення виплати страхового відшкодування за наслідками ДТП, яка мала місце 15.05.2013 року, за умови, що відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. В свою чергу, відповідачем у червні 2017 року на виконання рішення суду у повному обсязі виплачено страхове відшкодування, пеню, 3% річних та збитки від інфляції. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Оскільки ДТП мала місце 15.05.2013р., то позивачем при подачі позову пропущено загальні та спеціальні строки позовної давності. Просив застосувати строки позовної давності, в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У подальшому додав, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи, що заяву про здійснення страхового відшкодування та всі додані до неї документи подано 08.05.2014 р., граничний строк для здійснення страхового відшкодування закінчився 07.08.2014 р. Зважаючи на те, що позивач звернувся з відповідною вимогою до суду 07.06.2017 року, тобто через 2 роки 10 місяців після того, як виникло таке право, просить застосувати строки позовної давності до вимоги про стягнення пені.

Відповідно п.9 розділу ХІII ЦПК України «Перехідні положення» (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, дану справу, провадження в якій відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, суд розглядає за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 15.02.2016 року (справа №520/12187/15-ц провадження №2-520/99/16) задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ПрАТ «УТСК» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 15.05.2013 року о 13.40 год. на вул.Чубаївській у м.Одесі з участю автобусу «Богдан» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, страховиком якого є ПрАТ «УТСК», та автомобіля «Хюндай Туксон» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 (а.с. 11-15).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 28.07.2016 року зазначене рішення Київського районного суду м.Одеси від 15.02.2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «УТСК» про відшкодування матеріальних збитків, стягнення інфляційних втрат, пені, 3% річних та в частині розподілу судових витрат змінено, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ПрАТ «УТСК» про відшкодування матеріальних збитків, стягнення інфляційних втрат, пені, 3% річних - скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено; стягнуто з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування матеріальних збитків в сумі 14 722,91 грн., інфляційні втрати в сумі 8 798, 13грн., пеню в сумі 8 927,59 грн., 3% річних в сумі 618,00 грн., а всього 33 066,63 грн.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Київським районним судом м.Одеси від 15.02.2016 року при розгляді зазначеної справи (№520/12187/15-ц провадження №2-520/99/16), зокрема, встановлено факт настання 15.05.2013 року страхового випадку, порушення страховою компанією ПрАТ «УТСК» законодавства у сфері фінансових послуг, в тому числі строку розгляду письмової заяви ОСОБА_1 про отримання страхового відшкодування, вартість відшкодування матеріальних збитків, завданих аварійним пошкодженням транспортного засобу потерпілої особи, в сумі 14 722,91грн, прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, наслідком чого стало нарахування за період з 07.08.2014 року по 31.12.2015 року пені в сумі 8 927,59 грн.; передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання, а саме інфляційних втрат, розрахованих за період з серпня 2014 року по грудень 2015 року в сумі 8 798,13грн., та 3% річних від простроченої суми за період з 07.08.2014 року по 31.12.2015 року в сумі 618,00 грн.

Апеляційний суд Одеської області в рішенні від 28.07.2016 року зазначив про відповідність висновків суду в цій частині обставинам справи та правильне застосування норм матеріального права.

Постановою від 17.02.2017 року головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №520/12187/15-ц, виданого 05.09.2016 року Київським районним судом м.Одеси про стягнення з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування 33 519,10 грн. (а.с. 23).

Відповідачем, згідно рішення суду в справі №520/12187/15-ц, сплачено позивачу страхове відшкодування, пеню, 3% річних, інфляційні втрати - в загальній сумі 33 066,63 грн. та судові витрати в сумі 452,47грн., а всього 33 519,10 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №1858 від 08.06.2017 року на суму 5000,00грн (страхове відшкодування), №1882 від 09.06.2017 року на суму 5000,00 грн. (страхове відшкодування), №1884 від 09.06.2017 року на суму 452,47грн. (судовий збір), №1883 від 09.06.2017 року на суму 618,00 грн. (3% річних), №1917 від 12.06.2017 року на суму 4000,00грн (інфляційні втрати), №1916 від 12.06.2017 року на суму 4722,91 (страхове відшкодування), №2318 від 13.06.2017 року на суму 2000,00 грн. (пеня), №2317 від 13.06.2017 року на суму 4 798,13грн. (інфляційні втрати), №2372 від 14.06.2017 року на суму 2000,00 грн. (пеня), №2411 від 15.06.2017 року на суму 4 927,59 грн. (пеня) (а.с. 47-56).

У позовній заяві позивач заявляє вимоги про стягнення з ПрАТ «УТСК» інфляційних втрат, трьох відсотків річних за прострочення виплати страхового відшкодування, пені - в загальному розмірі 16 937,47грн., яка складається: 1) з суми 4 349,33 грн. - за період прострочення з 01.01.2016 року по 28.07.2016 року (209 днів прострочення сплати суми 14 722,91 грн.), обґрунтовуючи таку вимогу тим, що розрахунок інфляційних втрат, трьох відсотків річних за прострочення виплати страхового відшкодування, пені було зроблено станом на 31.12.2015 року, а рішення Апеляційного суду Одеської області набрало чинності 28.07.2016 року та 2) суми 12 588,14 грн. за період прострочення з 29.07.2016 року по 07.06.2017 року, обґрунтовуючи тим, що з 29.07.2016 року - наступного дня після ухвалення Апеляційним судом Одеської області рішення в справі №520/12187/15-ц про стягнення з ПрАТ «УТСК» на його користь 33 066,63 грн., у відповідача виникли нові зобов»язання, і станом на час його звернення до суду (07.06.2017р.) прострочення сплати 33 066,63 грн. склало 313 днів, надає розрахунок позовних вимог (а.с. 8-10).

В обґрунтування посилається на положення ст.ст. 526, 625, 1166 ч.1 ЦК України, правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах: №6-40цс1від 14.11.2011р., №6-49цс12 від 25.06.2012р., №6-25цс14 від 25.06.2014р., № 6-927цс16 від 01.06.2016р.

При вирішенні позовної вимоги в частині стягнення з ПрАТ «УТСК» інфляційних втрат, трьох відсотків річних за прострочення виплати страхового відшкодування, пені в розмірі за період прострочення з 01.01.2016 року по 28.07.2016 року в сумі 4 349,33 грн., суд виходить з таких міркувань.

Відповідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Правилами ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч.2 ст.625 ЦК України, так і нормами ст.ст. 549 - 550 ЦК України. Про це, зокрема, йдеться у правових позиціях Верховного Суду України сформульованих у постанові від 06.06.2012р. №6-49 цс12, постанові №6-927цс16.

Крім того, правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення страхового відшкодування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Згідно ч.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Отже, оскількигрошове зобов»язання перед позивачем по сплаті страхового відшкодування виконано відповідачем лише 12.06.2017р., що стверджується платіжними дорученнями №1858 від 08.06.2017р., №1882 від 09.06.2017р., №1916 від 12.06.2017р. (а.с. 47, 48, 52), то позовні вимоги щодо стягнення з ПрАТ «УТСК» інфляційних втрат (в сумі 713,09грн), трьох відсотків річних (в сумі 253,00грн) за прострочення виплати страхового відшкодування за період прострочення з 01.01.2016 року по 28.07.2016 року (209 днів прострочення сплати суми 14 722,91 грн.), згідно здійсненого позивачем розрахунку (а.с.8), а всього - 966,09 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення пені за період з 01.01.2016 року по 28.07.2016 року, суд виходить з положень ч.4 ст.267 ЦК України, відповідно якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові та положень ч.2 ст.258 ЦК України, згідно якої, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Оскільки ДТП мала місце 15.05.2013 року, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 28.07.2016 року з стягнуто з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення пені 07.06.2017 року, то позивачем пропущено строк позовної давності щодо цієї вимоги. З огляду на те, що представником відповідача до ухвалення судом рішення заявлено про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, у задоволенні вказаної позовної вимоги належить відмовити.

Вирішуючи позовну вимогу щодо стягнення з ПрАТ «УТСК» інфляційних втрат в сумі 3 697,11грн., трьох відсотків річних в сумі 851,00грн., пені в розмірі 8 040,03грн. - в загальній сумі 12 588,14 грн. - за період прострочення з 29.07.2016 року по 07.06.2017 року, виходячи з прострочення сплати 33 066,63 грн., стягнутих з ПрАТ «УТСК» рішенням Апеляційного суду Одеської області від 28.07.2016 року в справі №520/12187/15-ц, суд виходить з таких міркувань.

Правила статті 625 ЦК поширюються на грошове зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Разом із тим, відповідно до положень ч.5 ст.11 ЦК, рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов'язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі, як установлено, зокрема, ч. 4 ст. 36, ст.ст. 43, 46, ч. 3 ст. 334, ч. 3 ст.653 ЦК.

Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов'язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов'язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов'язують виникнення зобов'язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Таким чином, судове рішення, яким задоволено вимогу про стягнення страхового відшкодування, не породжує, а підтверджує підставу виникнення зобов'язання грошового характеру, яке виникло до, а не внаслідок прийняття такого судового рішення.

Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016р. у справі № 6-2491цс15.

При розгляді справи № 6-2759цс15 Верховний Суд України висловив правову позицію у постанові від 20.01.2016 року, відповідно якої, правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, посилання позивача у позові, що після ухвалення Апеляційним судом Одеської області рішення в справі №520/12187/15-ц про стягнення з ПрАТ «УТСК» на його користь 33 066,63 грн, у відповідача виникли нові зобов»язання, внаслідок яких виникає обов»язок сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, є безпідставними, а відповідні позовні вимоги - необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивачем також не обґрунтовано в позовній заяві правову підставу та не доведено в судовому засіданні вимогу про стягнення пені в розмірі 8 040,03грн за прострочення з 29.07.2016 року по 07.06.2017 року сплати 33 066,63 грн. за рішенням Апеляційного суду Одеської області, тому, виходячи з наведених вище положень ч.5 ст.11 ЦК України, така позовна вимога є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

З мотивів необґрунтованості вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за період прострочення з 29.07.2016 року по 07.06.2017 року, є необґрунтованою також вимога про стягнення з ПрАТ «УТСК» суми інфляційних втрат, трьох відсотків річних за прострочення виплати страхового відшкодування, пені - у разі невиконання ПрАТ «УТСК» своїх зобов'язань перед позивачем після 07.06.2017 року до повного погашення заборгованості.

Відповідно до правил ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином з відповідача на користь позивача підлягає присудженню судовий збір в сумі 36,48грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 11, 526, 611, 625 ч.2 ЦК України, ч.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», ст.ст. 2, 5, 12, 13, 76-82, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (, місцезнаходження: м.Київ, вул.Саксаганського, 77) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5, адреса: АДРЕСА_1) інфляційні втрати в сумі 713 (сімсот тринадцять) грн. 09 коп, три відсотки річних в сумі 253 (двісті п»ятдесят три) грн. 00 коп, а всього 966 (дев»ятьсот шістдесят шість) грн. 09 коп.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (, місцезнаходження: м.Київ, вул.Саксаганського, 77) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5, адреса: АДРЕСА_1) судовий збір в сумі 36 (тридцять шість) грн 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не б подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також по також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя К.Г. Плахотнюк