Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 357/6334/16-ц

провадження № 61-8754св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагєєва В. О., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») про визнання кредитного договору недійсним.

Свої позовні вимоги позивачобґрунтовував тим, що 22 листопада 2007 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого йому було надано 34 595,00 дол. США на строк до 10 листопада 2027 року. При дослідженні ним розрахунку відсотків встановлено розбіжності з розрахунком заборгованості за кредитом та процентами. Відсотки за кредитним договором штучно були збільшені на 1,34 % річних і становили замість 12,39 % - 13,73 %, що значно здорожчує вартість кредиту, а саме: вартість кредиту збільшується на 336 655,23 грн. Отже, узгоджена сторонами у договорі ціна не відповідає реально встановленій та узгоджений відсотковій ставці. Його волевиявлення на укладення договору на умовах, з яких сторони формально дійшли згоди згідно з наявними у справі письмовими документами, не відповідає фактично встановленим істотним умовам договору. Під час укладення кредитного договору відповідач приховав від нього повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення позичальником свідомого вибору схеми кредитування та вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів в оману позивача щодо реальної відсоткової ставки, абсолютного значення здорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку він сплатив би відповідачу, якби оплачував за встановленими у договорі розмірами щомісячних платежів у визначеній у договорі кількості таких платежів.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати недійсним кредитний договір від 22 листопада 2007 року № 193/П/13/2007-840 та застосувати наслідки подвійної реституції.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним кредитний договір від 22 листопада 2007 року № 193/П/13/2007-840, укладений між ВАТ Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні кредитного договору банк не довів до відома ОСОБА_3 про істотні умови споживчого кредиту, в кредитному договорі немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, а кінцева сума відсотків перевищить суму кредиту у два рази - на суму кредиту 34 595 дол. США. Кредитний договір ставить споживача (позичальника) в тяжке та несправедливе становище в договірних зобов'язаннях, умови кредитного договору суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача. При цьому суд указав на те, що підписуючи кредитний договір, позивач цілком довіряв банківським працівникам як спеціалістам, оскільки не володіє спеціальними знаннями в юриспруденції та банківському праві, проте банк приховав від нього фактичні суми за кредитом, тим самим позбавив його права прийняти правильне рішення щодо умов кредитування взагалі.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що умовами оспорюваного договору та додаткової угоди були передбачені розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги. Оспорюваний правочин укладений між сторонами за їхньою взаємною згодою та відповідно до вимог чинного законодавства, при цьому позивач був дієздатною особою на момент укладення договору, мав можливість ознайомитися з усіма умовами кредитування та у разі необхідності отримати відповідну інформацію. При укладенні договору сторони досягнули згоди щодо всіх його істотних умов, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі.

У грудні 2016 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2016 року, в якій просив скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Зокрема, вказує на те, що суд не взяв до уваги, що він щомісячно сплачував на вимогу банку 450 дол. США а не 393,40 дол. США як було вказано у договорі. Суд неправомірно ототожнює істотні умови кредитного договору з умовами надання споживчого кредиту. При підписанні кредитного договору він цілком довіряв банківським працівникам як спеціалістам, оскільки не володіє спеціальними знаннями в юриспруденції та банківському праві, проте банк приховав від нього фактичні суми за кредитом, тим самим позбавив його права прийняти правильне рішення щодо умов кредитування взагалі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 10 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судове рішення апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року (у редакції станом на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 22 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 193/П/13/2007/840, за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 34 595 дол. США до 10 листопада 2027 року на проведення розрахунків за договором купівлі-продажу № 2765.

Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,39 % відсотків на рік. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється із розрахунку 360 днів у році (пункт 1.3.1 кредитного договору).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними договору споживчого кредиту, правильно застосувавши положення статей 203, 215 ЦК України

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Зміст кредитного договору викладено чітко та з наявною у ньому повною інформацією про умови кредитування. Позивач погодився з його умовами та підписав кредитний договір. На момент укладення оспорюваного договору та протягом 9 років з дня його укладення ОСОБА_3 не заявляв вимог щодо умов спірного договору та виконував його, що свідчить про те, що умови кредитування йому були зрозумілими і він з ними погоджувався.

Ураховуючи наведене, правильним є висновок суду апеляційної інстанцій про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним із підстав ненадання позивачу повної інформації про умови кредитування.

Не є обгрунтованими і доводи касаційної скарги про визнання оспорюваного договору недійсним з підстав введення банком позичальника в оману щодо реальної кредитної ставки та кінцевої сукупної вартості кредиту.

Згідно з умовами укладеного кредитного договору, зокрема пунктів 1.3.1, 1.4, процентна ставка за кредитом - 12,39 % річних; комісія за розрахунки за цим договором складає - 1,75 % від суми кредиту та сплачується одноразово на дату видачі; строк повернення кредиту - до 10 листопада 2027 року, щомісячна сума мінімального необхідного платежу - 393,40 дол. США.

Таким чином, шляхом множення щомісячної суми мінімально необхідного платежу на необхідну кількість місяців визначається загальна вартість кредиту.

Позичальник повертає кредит, сплачує кредитору проценти, комісії та інші платежі, передбачені цим договором, шляхом здійснення перерахування на зазначений рахунок необхідного платежу у валюті кредиту.

Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,39 % на рік. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. У випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у пункті 3.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У разі порушення позичальником вимог пункту 4.3 за виключенням пунктів 4.3.3, 4.3 4 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у пункті 1.1 цього договору, за кожен випадок.

Отже, умовами оспорюваного договору передбачено розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність, обсяги платежів.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінені на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що сторони в момент укладення договору виконали вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо укладення кредитного договору в письмовій формі та зазначення у ньому передбачених законом обов'язкових умов і що кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним спірного кредитного договору.

Доводи касаційної скарги про те, що кредитний договір є недійсним, таким, що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі доводи зводяться до переоцінки доказів та неправильного розуміння скаржником вимог чинного законодавства. Такі доводи оцінені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Кредитний договір відповідає вимогам, встановленим законодавством, при укладенні договору банком дотримано всіх вимог, необхідних для чинності правочину, а отже, належним чином укладений договір є обов'язковим для сторін та підлягає виконанню. Підстав для визнання такого договору недійсним не встановлено.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик