Справа № 452/3117/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Карнасевич Г.І.
Провадження № 22-ц/811/1615/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

Гнатишака О.В. - представника АТ КБ «ПриватБанк»;

відповідача ОСОБА_3 і його представника - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (в подальшому - «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 16.02.2011 року відповідач ОСОБА_3 отримав 14 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www. privatbank. ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві, у відповідності до яких відповідач дав згоду на встановлення кредитного ліміту та його зміни Банком.

Однак, відповідач свої зобов'язання перед Банком не виконує, у зв'язку з чим у нього виникнула заборгованість, яка станом на 26.10.2016 року складає 27 954 грн. 63 коп. (т.1, а.с. 1-4).

Відповідач ОСОБА_3, будучи незгідним з позовом Банку, подав до суду зустрічний позов до Банку, в кінцевій редакції позовних вимог якого просив суд ухвалити рішення, яким:

- визнати відсутньою у нього заборгованість в сумі 27 954,63 грн. за кредитним договором б/н від 16.02.2011 року;

- зобов'язати Банк відновити залишок коштів на кредитному рахунку ОСОБА_3 за кредитним договором б/н від 16.02.2011 року - до того стану, у якому він був перед 19 серпня 2015 року, із зарахуванням сплачених ОСОБА_3 26.09.2015 року 3 000 грн. і 22.10.2015 року 800 грн. до такого залишку коштів на кредитному рахунку;

- стягнути з Банку на його користь пеню в сумі 8 985,26 грн. та інфляційні нарахування в сумі 2 854,91 грн., 3% річних в сумі 738,51 грн., інфляційні нарахування в сумі 31,25 грн. та 3% річних в сумі 7,53 грн.;

- зобов'язати Банк повернути на його рахунок за карткою НОМЕР_2 безпідставно списані Банком кошти в сумі 199,67 грн.;

- зобов'язати Банк вилучити з Бюро кредитних історій всі відомості про заборгованість ОСОБА_3 за договором SАMDN1224;

- у задоволенні всіх позовних вимог, заявлених Банком до ОСОБА_3 за первісним позовом, відмовити повністю.

В обґрунтування вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 посилався на те, що дійсно певний час користувався кредитною карткою ПАТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_3, зокрема - ним отримувалися в користування кредитні кошти, які в подальшому погашалися.

У період з 01 по 29 серпня 2015 року він, як міліціонер спеціального батальйону судової міліції «Грифон» РУМВС України у Львівській області, брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.

19 серпня 2015 року о 14 год. невстановленими особами без його волі та відома було виготовлено ідентифікаційну телекомунікаційну картку (БІМ-картку) оператора ПрАТ «Київстар» за № 9 телефону НОМЕР_1, за якою йому надавалися послуги зв'язку знеособлено, після чого відповідна БІМ-картка, що знаходилася у нього, була заблокованою, що дало можливість невстановленим особам отримати доступ до його банківських карток, оскільки цей телефонний номер використовувався для ідентифікації клієнта банку, в результаті чого зловмисниками було здійснено ряд операцій щодо списання та переказу коштів з його банківських карток.

Запідозривши можливий намір зловмисників на викрадення коштів із банківських карток, він у максимально стислі строки (ураховуючи виконання завдань у зоні АТО та обмеженість у зовнішньому спілкуванні) 20 серпня 2015 року о 8:38 год. при першій можливості звернувся телефоном до оператора кол-центру ПАТКБ «ПриватБанк», якому повідомив інформацію, якою на той час володів, на необхідність блокування усіх його банківських карток.

20 серпня 2015 року в 11 год. він особисто з'явився до відділення ПАТКБ «ПриватБанк» у м. Краматорську, де з'ясував обставини зняття коштів з його банківських карток та повторно повідомив працівницю банку про те, що такі дії є шахрайськими та про необхідність блокування усіх його банківських карток. При цьому, працівниця відділення Банку підтвердила блокування його карток.

Цього ж дня о 17:18 год. він в черговий раз звернувся до оператора кол-центру ПАТКБ «ПриватБанк» та наголосив на подальшому блокуванні всіх його банківських карток і повідомив про можливість їх розблокування лише при його особистому зверненні до відділення банку, що буде після 01.09.2015 року (після його повернення зі зони АТО), на що оператор знову підтвердила блокування його карток.

Також він невідкладно звернувся до Краматорського відділу поліції із заявою про скоєний злочин.

30 серпня 2015 року (неділя) він повернувся із зони АТО до м. Львова та невідкладно, першого ж робочого дня, 31.08.2015 року, звернувся до відділення ПрАТ «Київстар», де відновив свій номер і де йому було повідомлено про зняття з його банківських карток всіх коштів - заробітної плата в сумі 2 487 грн. (нарахована 20.08.2015 року) і кредитних коштів в сумі близько 10 620 грн., що зумовило його звернутися до правоохоронних органів з повідомленням про злочин, досудове розслідування якого триває по цей час.

Оскільки всі операції з його банківськими картками після 14 год. 19 серпня 2015 року ініціювалися невстановленими зловмисниками, вважає, що вся заборгованість, яку ПАТКБ «ПриватБанк» вимагає з нього стягнути за первісним позовом, виникла не з його волі і не з його вини, і оскільки він невідкладно повідомив Банк про свої підозри щодо наміру шахраїв викрасти його кошти, то вважає, що саме в результаті бездіяльності зі сторони працівників Банку не було вжито всіх заходів для уникнення настання негативних наслідків.

Визнає, що до моменту шахрайського списання коштів з його кредитної карти у нього була заборгованість по кредиту в сумі 3 600 грн., однак 26 вересня та 22 жовтня 2015 року він вніс на кредитну картку відповідно 3000 грн. та 800 грн., які Банком були зараховані у погашення фіктивної заборгованості, яка виникла внаслідок дій зловмисників та бездіяльності працівників Банку.

З цих же підстав вважає неправомірним здійснення самовільного списання коштів Банком з його зарплатної картки, а відтак вважає, що Банк повинен повернути безпідставно списані ним кошти із його зарплатної картки (т.1, а.с. 66-68, 96-99, 211-212).

Оскаржуваним рішенням в первісному позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 та в зустрічному позові ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (т.2, а.с. 42-48).

Дане рішення оскаржив Банк.

Апелянт просить оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог Банку скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку, покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Покликаючись на те, що пунктом 2.1.1.9.10 Умов та Правил передбачено, що відповідальність за усі операції, зроблені в мережі Інтернет по Картках, прив'язаних до Карткового рахунку Клієнта, покладається на самого клієнта, вважає безпідставним висновок суду про те, що несанкціоновані відповідачем ОСОБА_3 трансакції щодо переказу коштів його кредитної картки не відповідають загальним вимогам чинного законодавства (т.2, а.с. 56-61).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони ОСОБА_3 і його представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України - що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи наступне.

19 серпня 2015 року мали місце факти несанкціонованого зняття невстановленими досудовим слідством особами з платіжної банківської картки ОСОБА_3 (під час участі останнього в антитерористичній операції (АТО) на території Донецької та Луганської областей; т.1, а.с. 69) коштів шляхом поповнення рахунку номера мобільного телефону, за наслідками чого ОСОБА_3 20 серпня 2015 року о 8:38 год. (як тільки появилася така можливість в зоні АТО) звернувся по телефону до оператора кол-центру ПАТ КБ «ПриватБанк», якому повідомив вище наведену інформацію та наголосив на необхідності блокування усіх його банківських карток, і в цей же день (20 серпня 2015 року) в 11год. ОСОБА_3 особисто звернувся до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Краматорську, де також з'ясував обставини зняття коштів з його банківських карток та в черговий раз повідомив працівника Банку про необхідність блокування усіх його карток - до його особистого звернення з паспортом у відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Львові після повернення з зони АТО після 01.09.2015 року. Крім цього, він у цей же день звернувся до Краматорського відділу поліції із заявою про скоєний злочин (т.1, а.с. 75, 197, 199).

У письмових запереченнях Банку на зустрічний позов ОСОБА_3 визнається той факт, що ОСОБА_3 «20.08.2015 року дійсно звертався до Банку з метою блокування картки … Але в подальшому, 26.08.2015 року карту було розблоковано» (т.1, а.с. 147-153, 179-184).

В той же час, Банком, як відповідачем за зустрічним позовом та апелянтом, так і не було подано до суду будь-яких пояснень та правового обґрунтування факту необхідності розблокування Банком 26.08.2015 року платіжної банківської картки ОСОБА_3 - за наявності повідомлення останнього про заволодіння його коштами зі згаданої картки в протиправний спосіб та без його особистої явки з паспортом у відділення Банку, а саме у період після розблокування картки ОСОБА_3 26.08.2015 року і було викрадено з цієї картки 13 107 грн., що значно більше тіла кредиту в розмірі 9 670 грн. 78 коп., який і є однією із основних складових позовних вимог, оскільки інші складові фактично напряму залежні від тіла кредиту і є його похідними.

Таким чином, колегія суддів вважає встановленим той факт, що в період з 19 по 30 серпня 2015 року з платіжної картки ОСОБА_3 були здійсненими платіжні операції без фізичного пред'явлення останнім, як користувачем, спеціального платіжного засобу, а також без електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, і такі платіжні операції після 20 серпня 2015 року (після повідомлення ОСОБА_3 Банку про платіжні операції, що ним не виконувалися) були здійсненими в результаті дій Банку, який всупереч доведеної до його відома вище згаданої інформації ОСОБА_3 та проти волі останнього розблокував раніше заблоковану можливість списання коштів з рахунку ОСОБА_3, чим фактично дозволив проведення протиправних платіжних операцій проти волі ОСОБА_3

На переконання колегії суддів, вище наведена правова позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України в справі № 6-71цс15.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 травня 2018 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 28 листопада 2018 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П. Шеремета Н.О.