Справа № 513/1002/18
Провадження № 2/513/771/18
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року

Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Тончевої Н.М.,

при секретарі Коржан О.В.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Саратського району Одеської області про визнання права власності на земельні ділянки та будинок в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування:

право на 2/52 частини земельної ділянки площею 127.2125 га, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Саратського району Одеської області на масиві 12/6 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт серії ЯА №274517, виданий Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року);

право на 2/119 частини земельної ділянки площею 26.4149 га, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Саратського району Одеської області на масиві 57 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт серії ЯА №274522, виданий Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року);

право приватної власності на житловий будинок №288 по вулиці Миру в селі Зоря Саратського району Одеської області.

Свої вимоги мотивує тим, що 03 січня 2017 року помер її батько, ОСОБА_4. З моменту його смерті відкрилася спадщина, яка прийнята нею як спадкоємицею першої черги за законом.

16 березня 2017 року померла її мати, ОСОБА_5. З моменту її смерті відкрилася спадщина, яка прийнята нею як спадкоємицею першої черги за законом . До складу прийнятої нею спадщини входять:

земельна ділянка площею 0,5845 га, розташована на території ОСОБА_3 сільської гади Саратського району, Одеської області, масив 9 ділянка 7 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

земельна ділянка площею 0,6018 га, розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Саратського району, Одеської області, масив 9 ділянка 8 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

2/52 частина земельної ділянки площею 127,2125 га, розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Саратського району, Одеської області, масив 12/6 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

2/119 частина земельної ділянки площею 26,4149 га, розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Саратського району, Одеської області, масив 57 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

житловий будинок № 288 по вулиці Мира в селі Зоря Саратського району Одеської області з господарськими спорудами, побудований спадкодавцем у 1961 році.

01 червня 2017 року вона отримала :

свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки площею 0,6018 га, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Саратського району, Одеської області, масив 9 ділянка 8 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки площею земельна ділянка площею 0,5845 га, розташованої на території ОСОБА_3 сільської гади Саратського району, Одеської області, масив 9 ділянка 7 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У видачі свідоцтва про право на спадщину на жилий будинок, 2/52 частини земельної ділянки та 2/119 частини земельної ділянки приватний нотаріус позивачці відмовив.

Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно нотаріус зазначив не надання позивачкою правовстановлюючих документів про право власності спадкодавця на це спадкове майно.

За таких обставин вона вимушена звернутися до суду щодо захисту своїх законних прав та інтересів.

В судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с.111).

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Саратського району Одеської області в судове засідання не з'явився, надавсуду заяву, в якій зазначив, що з позовом згоден та просить розглянути справу за його відсутністю (а.с.110).

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що з позовом згоден та просить розглянути справу за його відсутністю (а.с.109).

Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частина 1 статті ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так, відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в звязку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі.

Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

03 січня 2017 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №477918, виданим 10 січня 2017 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з:

земельна ділянка площею 0,5845 га, розташована на території ОСОБА_3 сільської гади Саратського району, Одеської області, масив 9 ділянка 7 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

1/52 частини земельної ділянки площею 127,2125 га, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Саратського району, Одеської області, масив 12/6 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

1/119 частини земельної ділянки площею 26,4149 га, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Саратського району, Одеської області, масив 57 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

житлового будинку № 288 по вулиці Мира в селі Зоря Саратського району Одеської області з господарськими спорудами.

16 березня 2017 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №478063, виданим 24 березня 2017 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складається з:

земельна ділянка площею 0,6018 га, розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Саратського району, Одеської області, масив 9 ділянка 8 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

1/52 частини земельної ділянки площею 127,2125 га, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Саратського району, Одеської області, масив 12/6 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

1/119 частини земельної ділянки площею 26,4149 га, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Саратського району, Одеської області, масив 57 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивачка ОСОБА_1 є донькою померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується :

свідоцтвом про її народження серії V-УР №0730018, виданим 21 серпня 1964 року (а.с.7);

свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №335568, виданим 20 травня 1984 року ОСОБА_3 сільською радою аратського району Одеської області (а.с.8).

Позивачка ОСОБА_1, як спадкоємець майна померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 першої черги звернулась до приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом.

01 червня 2017 року позивачка ОСОБА_1 отримала :

свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки площею 0,6018 га, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Саратського району, Одеської області, масив 9 ділянка 8 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №014720 (а.с.26);

свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки площею земельна ділянка площею 0,5845 га, розташованої на території ОСОБА_3 сільської гади Саратського району, Одеської області, масив 9 ділянка 7 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №014721 (а.с.27).

Однак, постановами приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області від 31 жовтня 2018 року (а.с.49, 50) позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на інше спадкове майно, що належало ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яке було вище перелічено, у звязку з відсутністю документів, які посвідчують право власності померлих на зазначене нерухоме майно.

Проте, 14 лютого 2005 року на імя ОСОБА_2 на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 30 листопада 2004 року №570/А-04 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №274522 на земельну ділянку площею 26.4149 га, яка розташована на масиві №57 на території ОСОБА_3 сільської ради Саратського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.19). У списку співвласників зазначеної земельної ділянки під номерами 27 та 28 зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно, частка кожного у спільній власності складає 1/119.

14 лютого 2005 року на імя ОСОБА_2 на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 22 грудня 2003 року №850/А2003 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №274517 на земельну ділянку площею 127,2125 га, яка розташована на масиві №12/6 на території ОСОБА_3 сільської ради Саратського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.21). У списку співвласників зазначеної земельної ділянки під номерами 23 та 24 зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно, частка кожного у спільній власності складає 1/52.

Тож, з наведеного вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дійсно належали зазначені вище земельні ділянки у відповідних частках.

Крім того, відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року.

Згідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01 липня 2004 року, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Тобто, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5, визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів.

Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах.

Згідно технічного паспорту, спірний будинок №288 по вулиці Миру в селі Зоря Саратського району Одеської області з господарськими будівлями був збудований у 1961-1980 роках (а.с. 11-16).

Відповідно довідки ОСОБА_3 сільської ради Саратського району Одеської області, головою домогосподарства, а саме будинку №288 по вулиці Миру в селі Зоря Саратського району Одеської області, згідно погосподарської книги особовий рахунок № 0858-1, рахувався ОСОБА_4 (а.с. 18).

Тож, спірний житловий будинок був збудований у 1961-1980 роках, тобто до введення в дію діючого ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01 липня 2004 року, тому право власності на вказаний житловий будинок було набуте спадкодавцем ОСОБА_4 в порядку, який існував на час його будівництва та вважається встановленим судом.

Ст.ст.1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Так, враховуючи, що після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5, частина їх спадщини успадкована спадкоємцем ОСОБА_1, ніхто більше з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не звертався, прийняття спадщини за умовою чи застереженням не допускається, спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на зазначене спадкове майно за законом.

Крім того, згідно зі ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку , встановленому законом , вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З квитанції №117 від 02 жовтня 2018 року вбачається, що позивачем ОСОБА_1 за подання позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2580 гривень 67 копійок ( а.с.1).

Тож, враховуючи, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,81,89,141,264,265,268,272, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Саратського району Одеської області про визнання права власності на земельні ділянки та будинок в порядку спадкування за законом - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності у порядку спадкування за законом на майно ОСОБА_4, який помер 03 січня 2017 року, а саме:

1/119 частку земельної ділянки площею 26.4149 га, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Саратського району Одеської області, масив 57, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 274522, виданого згідно розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 30 листопада 2004 року № 570/А-04 на ім'я ОСОБА_2;

1/52 частку земельної ділянки площею 127.2125 га, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Саратського району Одеської області, масив 12/6, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 274517, виданого згідно розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 22 грудня 2003 року № 850/А2003 на ім'я ОСОБА_2;

житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під № 288 по вулиці Миру в селі Зоря Саратського району Одеської області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності у порядку спадкування за законом на майно ОСОБА_5, яка померла 16 березня 2017 року, а саме:

1/119 частку земельної ділянки площею 26.4149 га, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Саратського району Одеської області, масив 57, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 274522, виданого згідно розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 30 листопада 2004 року № 570/А-04 на ім'я ОСОБА_2;

1/52 частку земельної ділянки площею 127.2125 га, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Саратського району Одеської області, масив 12/6, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 274517, виданого згідно розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 22 грудня 2003 року № 850/А2003 на ім'я ОСОБА_2.

Зобов'язати управління Державної казначейської служби України у Саратському районі Одеської області, що знаходиться за адресою: індекс 68200, смт Сарата, вулиця Соборна, 21, Саратський район, Одеська область повернути ОСОБА_1 /ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_2 / з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору (2580 гривень 67 копійки) за квитанцією №117 від 02 жовтня 2018 року, отримувач УК у Саратському районі, код отримувача: 38037959, банк отримувача: Казначейство України, код банку отримувача: 899998, рахунок отримувача: 5423, що дорівнює 1290 (одна тисяча двісті девяносто) гривень 33 (тридцять три) копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошеннячерез Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Тончева